Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 521/15930/20

провадження № 61-4089св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А»,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рігл А» (далі - ТОВ «РІГЛ А» або товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т. В., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «РІГЛ А» на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 27 лютого 2019 року належить 618/1000 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень: № 1, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, загальною площею 463,40 кв. м, яке було видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстроване за № 281 від 27 лютого 2019 року.

Підставою для видачі свідоцтва від 27 лютого 2019 року став протокол від 13 лютого 2019 року № 387778, сформований на підставі проведених електронних торгів, відповідно до якого переможцем визначено ТОВ «РІГЛ А» з ціновою пропозицією 2 487 780,00 грн, та акт про проведення електронних торгів, затверджений начальником Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А. О. від 26 лютого 2019 року.

27 лютого 2019 року право власності ТОВ «Рігл А» на 618/1000 частин нежитлового приміщення № 102, що розташовано по АДРЕСА_2 , яке складається з приміщень: № 1, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, загальною площею 463,40 кв. м зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Товариству стало відомо, що 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. повторно зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на приміщення АДРЕСА_3 .

ТОВ «РІГЛ А» зазначало, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право власності на об`єкти нерухомості зареєстровано первинно та не припинялося. Вважало, що в результаті прийняття неправомірного рішення про внесення запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. допущено втручання в володіння майном, належного позивачу, оскільки остання не мала законних підстав на проведення реєстрації права власності на приміщення АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 , так як спірне приміщення належить на праві власності на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року - ТОВ «РІГЛ А», право власності якого зареєстровано раніше 27 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Посилаючись на наведені вище порушення прав ТОВ «РІГЛ А», просило суд визнати противоправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 50543917 від 29 грудня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., та скасувати запис про право власності номер 34938950 від 27 грудня 2019 року, зареєстроване за ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 травня 2021 року, позовні вимоги залишено без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року яким ОСОБА_1 визнано законним власником приміщення АДРЕСА_3 , не скасовано та є чинним, тому у приватного нотаріуса не було законних підстав для відмови відповідачу в реєстрації його права власності на вказане приміщення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «РІГЛ А» задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 50543917 від 29 грудня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. Скасовано запис про право власності номер 34938950 від 27 грудня 2019 року зареєстроване за ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РІГЛ А» судовий збір в сумі 4 204,00 грн. Відмовлено у задоволенні позову ТОВ «РІГЛ А» до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т. В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, досліджуючи набуття відповідачем права власності, а не законність дій державного реєстратора, який зареєстрував право власності за відповідачем попри наявну у реєстрі реєстрацію за ТОВ «РІГЛ А», яка є чинною і не оспорювалась в судовому порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 17 березня 2022 року звернувся через систему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що оспорювання ТОВ «РІГЛ А» рішення про державну реєстрацію прав, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. є неналежним способом захисту права позивача, тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про задоволення вимог з цих підстав.

Апеляційний суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, постанова від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, постанова від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц) стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

Водночас, апеляційний суд задовольнив позовну вимогу про скасування запису про право власності, що суперечить правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19оку у справі № 916/2464/19у (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд не врахував того, що приватний нотаріус, яка у спірних правовідносинах діяла як реєстратор, є неналежним відповідачем у справі, тому, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, повинен був відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Також у касаційній скарзі представник заявника виклав клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

Станом на момент розгляду справи відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від інших учасників справи не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2022 року (після усунення заявником недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 521/15930/20 з Малиновського районного суду м. Одеса; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу; відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови.

У червні 2022 року матеріали справи № 521/15930/20 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «РІГЛ А» на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року є власником 618/1000 частин нежитлового приміщення № 102, яке розташоване по АДРЕСА_2 , та складається з приміщень: №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв м.

Вказане свідоцтво від 27 лютого 2019 року видано ТОВ «РІГЛ А» приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстроване за № 281 на підставі протоколу № 387778 від 13 лютого 2019 року, сформованого на підставі проведених електронних торгів, згідно якого переможцем було визначено ТОВ «РІГЛ А» з ціновою пропозицією 2 487 780,00 грн, та акту про проведення електронних торгів, затвердженого начальником Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А. О. від 26 лютого 2019 року.

Згідно з актом про проведення торгів від 26 лютого 2019 року, підставою для проведення торгів є виконавче провадження № 57047273 з виконання виконавчого листа № 523/1528/17, який видав Суворовський районний суд м. Одеси 07 червня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1 964 876,80 грн та виконавчого листа № 522/24289/13, який видав Приморський районний суд м. Одеси 22 листопада 2016 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошової суми у розмірі 289 703,74 грн. Вартість арештованого майна, згідно висновку спеціаліста, складає 2 926 800,00 грн.

27 лютого 2019 року право власності ТОВ«РІГЛ А» на 618/1000 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень: № 1, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, загальною площею 463,40 кв. м зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Разом із цим, 27 грудня 2007 року між ТОВ «Грані» та ОСОБА_1 укладено договір інвестування від 27 грудня 2007 року № 57/МТ10/07, відповідно до умов якого фірма зобов`язувалась передати у власність інвестора об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язувався прийняти об`єкт інвестування й здійснити інвестицію на умовах даного договору.

Об`єктом новозбудованого майна є нежитлове (торгове) приміщення загальною площею 37,70 кв. м, будівельний номер приміщення 7, розташоване на першому поверсі об`єкті будівництва.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року по справі № 521/6766/17, яке набрало чинності 27 серпня 2018 року, визнано за ОСОБА_1 , відповідно до договору інвестування від 27 грудня 2007 року № 57/МТ10/07, майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення, загальною площею 37,70 кв. м, на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2018 року у справі № 521/6766/17 виправлена описка в заочному рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2018 року. Другий абзац резолютивної частини вказаного рішення викладено в новій редакції, а саме: «Визнати за ОСОБА_1 відповідно до договору інвестування від 27 грудня 2007 року № 57/МТ10/07 майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення будівельний номер № 7, загальною площею 37,70 кв. м на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ».

27 грудня 2019 року право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення № 7, що розташовано по АДРЕСА_2 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ТОВ «РІГЛ А» звернувся до суду, посилаючись на те, що рішення державного реєстратора є протиправним і таким, що прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки здійснена реєстрація права власності на приміщення за відповідачем, яке належало на праві власності позивачу на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 лютого 2019 року.

Нормативно-правове обґрунтування

У цій справі позовні вимоги стосуються правовідносин, які пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

За загальним правилом, передбаченим статтею 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 Закону № 1952-IV визначає, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в статті 10 Закону № 1952-IV. За приписами пунктів 1, 2 частини третьої цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Пунктом 2 вказаної норми встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 18 Закону № 1952-IV).

У статті 24 Закону України № 1952-IV визначено перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав. Зокрема, у пункті 5 частини 1 цієї статті зазначено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено, якщо є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Частиною другою статті 24 Закону № 1952-IV, встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено статтею 26 Закону № 1952-IV, у частині першої якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту 12 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року за № 1127 (далі - Порядок) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Згідно з пунктом 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису щодо державної реєстрації права.

Таким чином, у розумінні наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц, від 03 листопада 2021 року в справі № 200/11361/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 570/5330/19, від 06 травня 2022 року у справі № 607/28363/19.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що під час реєстрації права власності, державний реєстратор не використав належним чином наданих державному реєстратору повноважень, зокрема, щодо направлення запиту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності щодо отримання правовстановлюючих документів на спірне приміщення, не з`ясував певних обставин, що призвело до прийняття помилкового рішення, яким порушено права ТОВ «РІГЛ А», яке первинно зареєструвало право власності 27 лютого 2019 року, суд апеляційної інстанції правомірно визнав протиправним та скасував рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В.

Доводи представника заявника у касаційній скарзі про неналежний спосіб захисту ТОВ «РІГЛ А» свого права Суд відхиляє, з урахуванням наступного.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, стосуються іншого матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, зокрема, порядку внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, який діяв до 16 січня 2020 року. Рішення судів першої та апеляційної інстанції у зазначених справах ухвалені до набрання з 16 січня 2020 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», на відміну від справи, яка переглядається, у якій оскаржене судове рішення ухвалено вже після набрання чинності цим законом та внесення відповідних змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом із цим, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що задоволення судом позову в частині скасування запису про право власності ОСОБА_1 суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Проте, оскільки задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора є підставою для скасування незаконної державної реєстрації в цілому та загалом поновлення права позивача, тому висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовної вимоги про скасування запису про право власності ОСОБА_1 не вплинули на ефективність застосування правильного способу судового захисту, який в практичному аспекті зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права позивача.

Доводи заявника про те, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі Суд відхиляє, як необґрунтовані.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ТОВ «РІГЛ А» та ОСОБА_1 . Тому приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу є неналежним відповідачем у справі, відтак, апеляційний обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ТОВ «РІГЛ А» до приватного нотаріуса із зазначеної підстави, про що зазначив у резолютивній частині постанови.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 335/5136/19 та від 01 лютого 2023 року у справі № 175/1997/20.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою апеляційним судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника встановлені судом неповно і неправильно, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак