УХВАЛА

Іменем України

25.01.2023 Справа №607/1467/23 Провадження № 2-з/607/4/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі судді Марциновської І.В., розглянувши заяву головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Польської Тетяни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Польської Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

УСТАНОВИВ:

23.01.2023 головний державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Польська Т.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Одночасно з пред`явленням даного позову державний виконавець подала заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що предметом даного позову є визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , а саме визначення за ОСОБА_1 1/2 частки індивідуального (садибного) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Державний виконавець вважає, що на даний час існує загроза того, що вказаний вище житловий будинок може бути відчужений третім особам відповідачем ОСОБА_3 , за якою зареєстроване дане нерухоме майно, оскільки наявний спір про право, а ОСОБА_3 заявляє, що індивідуальний (садибний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є виключно її власністю.

Відтак у разі невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 матиме змогу відчужити вказане вище нерухоме майно, що призведе до неможливості звернення стягнення на частку цього майна, що у разі задоволення позову буде визначена на праві власності за боржником ОСОБА_1 , та може ускладнити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2019 у справі № 607/12426/18.

За таких підстав відповідно до ст. 150 ЦПК України державний виконавець просить накласти арешт на 1/2 частку індивідуального (садибного) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Вивчивши доводи державного виконавця, викладені у заяві, та дослідивши додані до неї документи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суд встановив, що предметом даного позову є визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , а саме визначення за ОСОБА_1 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Указане свідчить про те, що застосування заходів забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову.

При цьому суд також приймає до уваги те, що на примусовому виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист від 22.03.2019 у справі № 607/12426/18, відповідно до якого вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 96000,20 доларів США, а також сплачений судовий збір в розмірі 8810 грн.

Указані обставини свідчать про те, що у випадку задоволення даного позову державний виконавець матиме змогу звернути стягнення на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість у разі невжиття заходів забезпечення позову таке майно може бути відчужено третім особам, що призведе до неможливості звернення стягнення на частку у ньому, визначену на праві власності за боржником ОСОБА_1 , та може ускладнити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2019 у справі № 607/12426/18.

Так, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320036818 від 12.01.2023 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить домоволодіння загальною площею 330,8 кв. м, житловою площею 112,7 кв. м, яке розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з тим у постанові від 11.05.2022 у справі № 317/2155/21 Верховний Суд зазначив таке:

«Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд не мотивував у чому полягає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов`язаних з переходом права власності на спірне майно (відчуження), одночасно із вжиттям заходів забезпечення позову шляхом арешту вказаного майна.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, Верховний Суд вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, а тому оскаржувана ухвала апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) є законною та обґрунтованою.».

З урахуванням вказаного висновку Верховного Суду суд вважає, що заборона відчуження належного відповідачу нерухомого майна буде співмірною заявленим позовним вимогам, спроможна забезпечити виконання судового рішення у разі задоволення позову, не покладатиме надмірний тягар на власника майна та не буде порушувати її прав на володіння та користування нерухомим майном.

Водночас незастосування такого заходу забезпечення позову створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду від 22.03.2019 у справі № 607/12426/18, а також може ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав ОСОБА_2 .

При цьому суд не вважає доведеною необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді накладення арешту та таке майно.

Відтак суд вважає співмірним та справедливим, а також таким, що відповідатиме реальному захисту прав та інтересів ОСОБА_2 , вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони власнику ОСОБА_3 відчужувати 1/2 частку домоволодіння загальною площею 330,8 кв. м, житловою площею 112,7 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 149-154, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Польської Тетяни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Польської Тетяни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а саме 1/2 частки домоволодіння загальною площею 330,8 кв. м, житловою площею 112,7 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38331705.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 - до відома, а відповідачу ОСОБА_3 , Тернопільському відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відділу державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації - до виконання.

Роз`яснити, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), місцезнаходження: майдан Перемоги, буд. 1, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34905338.

Боржник: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

СуддяІ. В. Марциновська