Справа № 347/2140/21
Провадження № 22-ц/4808/17/23
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Працун В.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргупредставника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Степушенка Павла Миколайовича на рішення Косівського районного суду від 23 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Драч Д.С. в м. Косів, у справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла адвокат Скочиляс І.М., звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 07 березня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_5 від отриманих травм загинув на місці події, а пасажир ОСОБА_4 від отриманих травм помер по дорозі в лікувальний заклад. Відповідальність водія на дату вчинення вказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно з полісом № 200609473.

22 березня 2021 року на адресу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для сина загиблого ОСОБА_4 та дружини загиблого ОСОБА_3 , загальна сума якого складала 260 000,00 грн, з яких: 24 000,00 грн моральної шкоди та 26 710,00 грн витрат на поховання для ОСОБА_3 ; 24 000,00 грн моральної шкоди та 216 000,00 грн витрат на утримання ОСОБА_4 .

Протягом серпня 2021 року за результатами розгляду вказаної страхової справи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплатило страхове відшкодування для сина та дружини загиблого на загальну суму 92 710,00 грн, що складалася із таких виплат: по 24 000,00 грн моральної шкоди для ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; 18 000,00 грн витрат на утримання ОСОБА_4 ; 26 710,00 грн витрат на поховання для ОСОБА_3 .

У листі від 31 серпня 2021 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомило, що страховою компанією у страховій справі було прийнято рішення про часткову виплату страхового відшкодування, що складалося із повного відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та часткового відшкодування витрат на утримання неповнолітнього сина. Іншу частину відшкодування на утримання страховою компанією було розтерміновано на щомісячні платежі у розмірі по 3 000,00 грн.

Позивачка зазначила, що вказане рішення відповідача про розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого суперечить положенню статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, страхове відшкодування у розмірі 137 290,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 423,27 грн, три відсотки річних у розмірі 963,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 961,24 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , страхове відшкодування у розмірі 137 290,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 423,27 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 963,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 961,24 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, у розмірі 10 000,00 грн, а всього 156 637,66 грн.

Також стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь держави судовий збір в сумі 1 566,37 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що страхова компанія всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснила лише часткову виплату страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд відхилив доводи представника відповідача щодо не співмірності їх розміру із наданою в межах цієї справи правничою допомогою та вважає, що вказана сума є підставною та підтвердженою належними доказами.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував позицію відповідача, яка була викладена у відзиві на позов та не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19.

Також апелянт вказує, що судом не взято до уваги положення статей 1200, 1202 ЦК України, статей 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо здійснення виплати страхового відшкодування щомісячними платежами.

Крім того, звертає увагу суду на те, що представник позивача звертався до МТСБУ та Національного Банку України зі скаргою на дії страховика щодо невиплати страхового відшкодування єдиним платежем за шкоду, заподіяну у зв`язку із втратою годувальника. За результатами перевірки встановлено, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»не порушувала норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На думку апелянта, були відсутні підстави для стягнення зі страховика штрафних санкцій, оскільки виплату страхового відшкодування здійснено у строки, які передбачено законом.

Апелянт зазначає і про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, оскільки вказана сума є завищеною зважаючи та те, що справа не є складною, її розгляд проводився в спрощеному порядку.

28 січня 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Скочиляс І.М. засобами поштового зв`язку подала відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься клопотання про поновлення строку на подачу відзиву. Клопотання мотивоване тим, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги позивач отримала 25 січня 2022 року.

Відповідно до частин першої-другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, повідомлено учасників справи про право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13 січня 2022 року.

Відповідно до рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 901 копію вказаної ухвали ОСОБА_3 отримала 04 січня 2022 року (а.с. 155).

З урахуванням того, що копію ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року отримано позивачкою 04 січня 2022 року, а відзив подано 28 січня 2022 року, тому вказані о бставини не є поважною причиною пропуску строку на подання відзиву.

Таким чином клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Скочиляс І.М. про продовження строку на подачу відзиву не підлягає задоволенню, а відзив необхідно залишити без розгляду.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта скаргу підтримав, просив її задоволити.

Представник позивачки скаргу заперечила, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 березня 2021 року о 17:25 год. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною вул. Незалежності у с. Смодна Косівської ОТГ Івано-Франківської області у напрямку м. Косів, допустив порушення ПДР України, в результаті чого сталася ДТП, внаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_4 помер у кареті швидкої медичної допомоги по дорозі до лікувального закладу.

Постановою прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури Сапожникової Ю.О. від 27 травня 2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 07 березня 2021 року, у зв`язку зі смертю особи, якій необхідно висунути підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 30-33).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Позивачка ОСОБА_3 перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200609473 (а.с. 17, 73).

22 березня 2021 року ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» в особі директора Шелепінського О.М. в інтересах ОСОБА_3 , яка також є законним представником неповнолітнього сина ОСОБА_4 , звернулося до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування: для дружини потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 24 000,00 грн (моральна шкода) та 26 710,00 грн (витрати на поховання); для сина потерпілогоОСОБА_4 в розмірі 24 000,00 грн (моральна шкода) та 216 000,00 грн (відшкодування на утримання) (а.с. 5).

Листом № 103-В від 26 березня 2021 рокуПрАТ «УТСК» повідомило представника позивачки про те, що підстави для виплати заявникам страхового відшкодування відсутні, оскільки в наданих матеріалах відсутня інформація щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом ДТП, відсутні будь-які документи щодо визнання особи, винної в ДТП, а також відсутня інформація щодо матері загиблого ОСОБА_4 (а.с. 19-20).

20 квітня 2021 року представником позивачки долучено довідку Відділу обслуговування (сервісного центру) № 9 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 112, видану 14 квітня 2021 року ОСОБА_3 в тому, що вона перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію по втраті годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08 березня 2021 року; копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_7 (а.с. 21-24).

06 травня 2021 року представником позивачки долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000124 від 07 березня 2021 року (а.с. 25-27).

25 червня 2021 року представником позивачки долучено копію постанови про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року (а.с. 28-33).

31 серпня 2021 року ПрАТ «УТСК» у відповідь на запит повідомило про те, що страховою компанією було прийнято рішення про часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 92 710,00 грн, що складалося із повноцінного відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та часткового відшкодування витрат на утримання неповнолітнього сина потерпілого. Іншу частину відшкодування на утримання страховою компанією розтерміновано на щомісячні платежі у розмірі по 3 000,00 грн (а.с. 35-36).

Не погодившись з рішенням ПрАТ «УТСК» в частині розтермінування відшкодування на утримання сина, позивачка звернулася з даним позовом.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Зі змісту статей 1200 та 1202 ЦК України слідує, що одна з них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 04 серпня 2021 року ПрАТ «УТСК» затверджено страховий акт № 334-21 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 24 000,00 грн (моральна шкода у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 ) та в період з 04 по 27 серпня 2021 року здійснено виплату страхового відшкодування (а.с. 78-82).

20 серпня 2021 року страховиком затверджено страховий акт № 334-3-21 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 , як представнику неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 24 000,00 грн (моральна шкода у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 ) та 26 серпня 2021 року здійснено виплату страхового відшкодування (а.с. 83-85).

Цього ж дня страховиком затверджено страховий акт № 334-2-21 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 26 710,00 грн (витрати на поховання та встановлення надгробного пам`ятника) та 27 серпня 2021 року здійснено виплату страхового відшкодування (а.с. 86-88).

Також 20 серпня 2021 року ПрАТ «УТСК» затверджено страховий акт № 334-1-21 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 , як представнику неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 185 290,00 грн (за шкоду, заподіяну у зв`язку з втратою годувальника) та встановлено графік виплати страхового відшкодування з серпня 2021 року по 3 000,00 грн щомісячно, у серпні 2021 року 15 000,00 грн. В період з 19 серпня 2021 року по 02 листопада 2021 року страховиком відповідно до страхового акту № 334-1-21 та затвердженого графіку виплати страхового відшкодування виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 24 000,00 грн (а.с. 89-93).

Виплати страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника здійснювалися страховиком і в подальшому, що підтверджується наданими представником відповідача копіями платіжних доручень. В загальному за період з 19 серпня 2021 року по 04 січня 2023 року ОСОБА_3 , як представнику неповнолітнього сина ОСОБА_4 , виплачено 69 000 грн страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

Такі дії та рішення страховика, на думку колегії суддів, не суперечать положенням чинного законодавства та узгоджуються в сукупності з приписами статті 27 Закону № 1961-IV та статтями 1200, 1202 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачка не вказувала на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати страхового відшкодування одноразовим платежем. Відтак, у страховика не було причин для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Не надано доказів існування таких обставин і суду.

Отже, права позивачки на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , страхового відшкодування в розмірі 137 290,00 грн відсутні.

Інші вимоги ОСОБА_3 є похідними від заявленої вимоги, а тому також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір та ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Однак, такий висновок суду є помилковим, оскільки положення ЦК України та Закону № 1961-IV в частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування розбіжностей між зазначеними нормами права та необхідністю подолання колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі № 1961-IV відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні.

Частиною першою статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Степушенка Павла Миколайовича задоволити.

Рішення Косівського районного суду від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді В.Д. Фединяк

І.О. Максюта