Справа № 743/756/22
Провадження № 2/743/31/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді Павленко О.В.,
при секретарі Воєдило О.В.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ріпкинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про зміну способу стягнення та розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, встановлений рішенням Ріпкинський районний суд Чернігівської області від 03.10.2017, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони деякий час жили в цивільному шлюбі, під час якого в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.10.2017 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 01.09.2021 позивач був прийнятий на роботу механіком з ремонту транспорту в ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер авто», де працював до початку військового вторгнення РФ на територію України. Після введення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації на всій території України від 24.02.2022 ОСОБА_1 був мобілізований до лав ЗСУ, де, на момент звернення з позовом, проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_1 . У зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ, позивач вже більше ніж півроку не отримує заробітну плату за основним місцем роботи, а грошове утримання, яке він отримує як мобілізований військовослужбовець, витрачається на закупівлю засобів індивідуального захисту та іншого військового спорядження, а також на утримання нової родини, оскільки 21.04.2022 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . На підставі викладеного ОСОБА_1 не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.10.2017, а тому звернувся до суду з даним позовом.
30.12.2022 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив, в якому остання заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Зазначила, що їхня спільна з відповідачем донька має нейрогенний сечовий міхур, енурез та потребує спостереження педіатра, уролога, психолога та психіатра. Також, вказала, що з наданих позивачем доказів до позову неможливо встановити в який бік змінився дохід позивача, крім того позивач не вірно застосовує закон, оскільки спосіб стягнення аліментів може обиратись лише особою на користь кого стягуються аліменти, одержувачем аліментів, а не платником.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

РішеннямРіпкинського районного суду Чернігівської області від 03.10.2017 з ОСОБА_1 стягненона користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 06.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 ЦПК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як вбачається з позовної заяви позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з 1/4 частини доходу на тверду грошову суму в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, то він згідно положень ч. 3 ст. 181 СК України не наділений правом зміни способу стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення та розміру аліментів, визначених рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.10.2017, та не задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесений судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст. 180-182 СК України, ст. 258-259, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), третя особа: Ріпкинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (смт. Ріпки Чернігівського району Чернігівської області, вул. Попудренка, буд. 8а,) про зміну способу стягнення та розміру аліментів- відмовити.

Повне рішення складено 25 січня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Павленко