провадження №2/279/140/23
Справа № 279/5359/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2023 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Лепесевицької В.В.

розглянувши цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітніми дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері за адресою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням суду шлюб між сторонами розірваний, але місце проживання неповнолітніх дітей не визначене, відповідач згідно судового наказу зобов"язаний сплачувати аліменти.

Ухвалою від 07 грудня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми,визначити спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Ухвалою від 14 грудня 2022 року зустрічний позов об"єднаний із первісним позовом та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Барановський І.І. підтримав вимоги позову, просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір"ю . Зустрічні вимоги не визнає, стверджує, що відповідач за зустрічним позовом вимушено покинула проживання в м. Коростені у зв"язку з воєнним станом, фактично ніяких перешкод у вихованні не чинила.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 проти задоволення позову про визначення місця проживання дітей з матір"ю не заперечує, зустрічні позовні вимоги підтримує, вважає, що відповідачка умисно не повідомляє про місце перебування дітей за кордоном, таким чином чинить йому перешкоди у їх вихованні.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1999 року. (а.с10). Мають чотирьох дітей, двоє з яких досягли повноліття. На утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач зобов"язаний сплачувати аліменти, відповідно до судового наказу від 16.06.2021 , але фактично не сплачує, має заборгованість, оскільки втратив роботу.

Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Однак, у рішенні суду не зазначено з ким саме із батьків залишаються проживати неповнолітні діти. На даний час син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 14 -річного віку, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг 11-річнго віку.

Згідно вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Оскільки судом встановлено , що діти після розірвання шлюбу постійно проживали і проживають з матір"ю, фактично батько проти цього не заперечує, суд вважає необхідним сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити при матері. Неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вправі сам обирати своє місце проживання з одним із батьків. Судом встановлено, що він весь період після розірвння батьками шлюбу фктично проживає з матір"ю.

За таких обставин первісний позов, на думку суду, підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами виникали непорозуміння щодо участі батька у вихованні дітей, то рішенням виконавчого комітету Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 19 січня 2022 року затверджено висновок щодо участі батька у вихованні дітей ОСОБА_7 , 2008 року народження та ОСОБА_5 , 2012 року народження.

Згідно вказаного висновку визнано доцільним визначити спосіб участі батька у вихованні дітей: друга та четверта п"ятниця місяця - з 20 години до 19 години неділі;

друга та четверта неділя місяця; спілкування дітей відбуватиметься за місцем реєстрації батька, на будь-якій території, що визначена на розсуд батька (за попередньою згодою дитини та погодженням матері); відпочинок з батьком в літній період та період канікул, що не перевищує 30 календарних днів (за попередньою згодою дитини та погодженням матері).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відмова особі у праві доступу до правосуддя є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, у відповідності до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого будь-якого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки в даній справі позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 стверджує, що його права у спілкуванні з дітьми обмежуються відповідачем, саме, на нього покладається обов`язок доведення фактичних обставин такого обмеження.

Позивач у підтвердження факту обмеження відповідачем його права у спілкуванні з дітьми посилається на те, що він змушений був звернутись до Служби у справах дітей, та навіть після цього, вважає, що позивач чинить перешкоди, та налаштовує дітей проти нього.

Отже, фактично предметом спору в даній справі є можливість батька бачитись із дітьми та брати участь у їх вихованні, в тому числі без участі відповідача (матері) та за місцем свого проживання.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року , ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дітьми, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Судом встановлено, що в результаті військової агресії росії переважна більшість сімей з неповнолітніми дітьми виїхала за кордон. Сам ОСОБА_2 ствердив у судовому засіданні, що він ініціював виїзд колишньої дружини з дітьми за кордон. Тобто, даний виїзд є вимушеною мірою перебування дітей і неможливості спілкування з батьком.

Той факт, що ні колишня дружина, ні діти не телефонують до нього, не бажають з ним спілкуватися, не є тією обставиною, яка б свідчила про перешкоди відповідачки у вихованні неповнолітніх дітей.

А тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263,265,268 ЦПК України, ст. ст. 159, 160 СК України , - суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір"ю ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити способи участі батька у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлені висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області від 13.13.2021 року після повернення дітей в Україну та закінченням військових дій на території України:

- друга та четверта п"ятниця місяця - з 20.00 год до 19.00 год. неділі;

- друга та четверта неділя місяця. Спілкування дітей відбуватиметься за місцем реєстрації батька, на будь-якій території, що визначена на розсуд батька (за попередньою згодою дитини та погодженням матері);

Відпочинок з батьком в літній період та період канікул, що не перевищує 30 календарних днів, за попередньою згодою дитини та погодженням матері).

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.П. Коваленко