Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 522/21238/19

провадження № 61-20929св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Білоконь О. В., Воробйової І. А., Гулейкова І. Ю,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року у складі судді Чернявської Л. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно із заповітом від 21 вересня 2007 року ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних частинах кожному: йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ерфурт Федеративної Республіки Німеччина (далі - ФРН). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

На прохання надіслати йому копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , яке йому необхідне для прийняття спадщини, ОСОБА_6 повідомив, що це неможливо, оскільки її похованням займалася єврейська община.

У травні 2017 року він звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ерфурт ФРН, проте рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року (справа № 522/8602/17), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2018 року, у задоволенні його заяви відмовлено.

Також, з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , 19 травня 2017 року він звернувся до відділу реєстрації актів цивільного стану міста Ерфурт ФРН.

Відповіді на зазначене звернення він не отримав, а тому 04 січня 2019 року звернувся до представництва Міністерства закордонних справ в Одесі із проханням посприяти йому в отриманні свідоцтва про смерть ОСОБА_4

05 грудня 2019 року він отримав виписку з актового запису про смерть № S660/2017 про дату та місце смерті ОСОБА_4 , після чого звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

13 грудня 2019 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі завів спадкову справу та повідомив його, що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому йому необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що пропуск строку для прийняття спадщини зумовлений наявністю об`єктивних, непереборних труднощів, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , тривалістю два календарні місяці, після набрання судовим рішенням законної сили.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25листопада 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, оскільки він мав право звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою, без отримання свідоцтва про смерть спадкодавця.

Відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця та інформації щодо наявності у спадкоємця права власності на спірну квартиру, а також проживання спадкоємця в іншому населеному пункті не може розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднювала подання заяви про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 310/2327/18).

Відхиляючи посилання ОСОБА_1 на те, що він вчинив усі можливі дії з метою отримання свідоцтва про смерть спадкодавця, в тому числі звертався до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, у такому випадку він мав звернутися до суду з відповідним позовом.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивач звернувся з позовними вимогами до неналежного відповідача, оскільки у справі є інші спадкоємці, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого помилково погодився апеляційний суд, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визначення йому ( ОСОБА_1 ) додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Не врахував, що за відсутності виписки з актового запису про смерть ОСОБА_4 , він був позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про пред`явлення ним позову до неналежного відповідача, оскільки згідно із заповітом від 21 вересня 2007 року після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями, належної їй за життя 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . З огляду на відмову ОСОБА_6 від прийняття спадщини та відсутність інших спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, Одеська міська рада є належним відповідачем у справі.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на: неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах; недослідження зібраних у справі доказів.

У вересні 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли пояснення на касаційну скаргу від ОСОБА_7 , подані в його інтересах адвокатом Форманюк О. М., у яких він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Пояснення мотивовано тим, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не довів наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, правильним є висновок судів про пред`явлення позову до неналежного відповідача з огляду на те, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_6 , як спадкоємці за заповітом, у передбачений законом шестимісячний строк не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, тому чинним є заповіт від 16 квітня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла належну їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та пояснення на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 1998 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_4 належала кватира АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування від 21 жовтня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 8050, ОСОБА_4 подарувала 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8

16 квітня 2004 року між ОСОБА_8 та громадянином Сполучених Штатів Америки (далі - США) ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О. В., зареєстрований у реєстрі за № 3185.

Згідно із заповітом від 16 квітня 2004 року ОСОБА_10 заповіла 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , громадянину США ОСОБА_11 .

Згідно із заповітом від 21 вересня 2007 року ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних частинах: ОСОБА_1 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ерфурт ФРН померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини.

Того ж дня державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса заведено спадкову справу № 620л/2019 щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ерфурт ФРН, та повідомлено ОСОБА_1 , що він пропустив встановлений законодавством України шестимісячний строк для прийняття спадщини (який закінчився 27 серпня 2017 року), а тому йому необхідно звернутися до суду з метою визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, з огляду на неможливість отримання свідоцтва про смерть спадкодавця, не є поважними, оскільки він мав право звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою, без отримання свідоцтва про смерть.

Суд першої інстанції також виснував, що позивач звернувся з позовними вимогами до неналежного відповідача, оскільки у справі є інші спадкоємці, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Щодо поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини

Відповідно до пункту 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з пунктом 1.5 глави 10 Порядку, якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що у разі, якщо смерть спадкодавця зареєстрована на території іншої держави, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкоємець зобов`язаний надати нотаріусу оформлений у встановленому законом порядку документ на підтвердження смерті особи.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до матеріалів справи 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав виписку з актового запису про смерть № S 660/2017 про дату та місце смерті ОСОБА_4 та 13 грудня 2019 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У контексті наведеного, обґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка зареєстрована на території іншої держави, разом із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 зобов`язаний був надати належним чином оформлений документ, який підтверджує факт смерті спадкодавця.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суди попередніх інстанцій не врахували, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, унеможливила вчасне звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому з урахуванням інших вчинених позивачем дій, спрямованих на реалізацію його спадкових прав на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , як спадкоємця за заповітом, є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18.

З огляду на наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими посилання заявника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Водночас відсутні правові підстави для формування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, на що посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки такий висновок Верховним Судом викладено у вищезазначеній постанові.

Щодо складу відповідачів у цій справі

Заслуговують на увагу також і доводи позивача про помилковість висновку суду першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, про пред`явлення ним позову до неналежного відповідача.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи щодо спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19.

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно, у тому числі, перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Згідно із заповітом від 21 вересня 2007 року після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями, належної їй за життя 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в рівних частинах, тобто по 1/4, є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Із наявної у матеріалах справи копії спадкової справи інші спадкоємці, зокрема спадкоємці за законом, а також спадкоємець за заповітом від 21 вересня 2007 року - ОСОБА_6 , із заявами про прийняття спадщини не зверталися, а отже, вважаються такими, що її не прийняли.

Зазначені обставини сторонами у справі не заперечувалися.

Щодо застосування у цій справі норм Закону України «Про міжнародне приватне право» в аспекті визначення кола спадкоємців, які прийняли спадщину

У частинах першій та другій статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон) зазначено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

Відповідно до статті 71 Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Отже, один із спадкоємців за заповітом від 21 вересня 2007 року - ОСОБА_6 , який має місце проживання у ФРН, відповідно до частини першої статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини мав право подати до нотаріальної контори за місцем знаходження спірного нерухомого майна заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Оскільки такої заяви він до нотаріальної контори не подав, тому вважається таким, що її не прийняв.

Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, пославшись також на неналежний суб`єктний склад відповідачів, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи, копію якої дослідили суди попередніх інстанцій, інші, крім позивача, спадкоємці, які в установленому порядку прийняли спадщину, на час розгляду цієї справи відсутні.

Верховний Суд також зауважує, що суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позову як з підстав необґрунтованості позову, так і пред`явлення позову до неналежного відповідача, не звернули уваги, що указані підстави є взаємовиключними.

Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що реалізація позивачем права на спадкування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , не перебуває у взаємному зв`язку із правом іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_6 , який до того ж вважається таким, що спадщину не прийняв, а також третьої особи - ОСОБА_7 , який є власником 1/2 частки зазначеної квартири, і не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, а тому саме Одеська міська рада, за встановлених судами фактичних обставин справи, є належним відповідачем у справі.

Суд апеляційної інстанції на зазначене увагу не звернув, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції з підстав необґрунтованості позовних вимог, доводи апеляційної скарги безпідставно не взяв до уваги та погодився з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції в окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Ураховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача, як спадкоємця майна ОСОБА_4 , відсутність інших спадкоємців за законом та заповітом, право яких на спадкування залежить від неприйняття спадщини ОСОБА_1 , а також наведені позивачем причини несвоєчасного подання заяви про прийняття спадщини, які свідчать про наявність об`єктивних та істотних труднощів у питанні подання заяви про прийняття спадщини, Верховний Суд, з урахуванням свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Водночас Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі

№ 6-1215цс16.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі

№ 6-1215цс16 зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Натомість у справі, що переглядається, заявник був обізнаний про смерть спадкодавця, однак не мав можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із труднощами в отриманні свідоцтва про смерть спадкодавця.

Такими, що не заслуговують на увагу, є посилання у поясненнях на касаційну скаргу ОСОБА_7 , від імені якого діє адвокат Форманюк О. М., на те, що оскільки ні позивач, ні ОСОБА_6 , як спадкоємці за заповітом, у передбачений законом шестимісячний строк не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, то чинним є заповіт від 16 квітня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла належну їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин другої, третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Аналіз частин другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:

по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;

по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів (див. постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, другою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права у питанні визначення кола відповідачів у цій справі, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ерфурт Федеративної Республіки Німеччина, тривалістю два календарні місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: О. В. Білоконь

І. А. Воробйова

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко