КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №753/4093/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1331/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року (суддя Каліушко Ф.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

встановив:

у квітні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 1 жовтня 2019 року по 31 грудня 2021 року у сумі 157768,55грн, трьох процентів річних за період з 1 жовтня 2019 року по 30 червня 2022 року у сумі 80 366,76грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 2 серпня 2017 року між ним та відповідачем укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва №64-0208/2017, відповідно до умов якого відповідач продає, а позивач зобов`язується передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання у власність житла, а відповідач зобов`язується прийняти кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, правилами Фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто» та чинним законодавством України. Об`єкт будівництва - комплекс житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 18-26 (буд №2) , планово-орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення - 30 вересня 2019 року. 30 жовтня 2017 року до договору №64-0208/2017 між ним та відповідачем укладено додаткову угоду №1 про зміну об`єкта інвестування.

Позивач стверджував, що здійснив повну оплату вартості об`єкта відповідно до умов договору №64-0208/2017 у розмірі 973 900грн, а отже виконав взяті на себе зобов`язання перед відповідачем, що підтверджується свідоцтвом №С64-0208/2017-1 від 2 серпня 2018 року. Однак, в зазначений термін будівництво будинку не було завершено, в експлуатацію він зданий не був, а відповідач листом №01-18/11/21 від 18 листопада 2021 року повідомив про перенесення терміну введення в експлуатацію будинку №2 на 30 червня 2022 року.

Позивач зазначав, що постановою Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №755/17909/19 визначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» не

виконало належним чином зобов`язань за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №64-0208/2017, зокрема щодо контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором, що призвело до збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів, а тому послуги за договором №64-0208/2017 не можуть бути визнані такими, що були надані замовнику належним чином.

Позивач вважав, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором № 64-0208/2017, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 1 жовтня 2019 року по 30 червня 2022 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 157 768,55грн, 3% річних у розмірі 80 366,76грн та судовий збір в розмірі 2 381,35грн.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки станом на день звернення до суду з даним позовом товариство не має грошових зобов`язань перед позивачем, так як договір про участь у Фонді фінансування будівництва є чинним, а позивач в позовній заяві не вимагає його розірвання та повернення сплачених коштів. Крім того, позивач не просить суд визнати договір про участь у Фонді фінансування будівництва №64-0208/2017 недійсним. Таким чином, не зрозуміло, які саме втрати відповідач має сплатити позивачу, та чому інфляційні втрати та три проценти річних мають рахуватися від суми грошових коштів, які передані позивачем у довірчу власність відповідача, та при цьому далі продовжувати участь у фонді фінансування будівництва, фактично збільшуючи вартість своїх активів у вигляді майнових прав на об`єкт інвестування.

Також відповідач зазначає, що станом на день звернення до суду даним позовом позивач не вимагає від відповідача дострокового розірвання договору, фактично послуга з управління майном і далі продовжується та виконується відповідачем. При цьому, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року про сплату пені за прострочення виконання зобов`язання виконано.

Крім того відповідач зазначає, що зважаючи на те, що розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, задоволених рішенням суду першої інстанції, більше ніж у 45 разів перевищує вартість послуг за договором, є непропорційними та такими, що спрямовані на безпідставне збагачення, а також, зважаючи на негативні наслідки, які можуть настати в майбутньому у зв`язку із великою кількістю інвесторів з якими відповідач має подібні правовідносини, товариство вважає зазначені позивачем інфляційні втрати та три проценти річних такими, що не відповідають принципам добросовісності, справедливості й пропорційності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день відповідач продовжує користуватися його фінансовими активами, він продовжує очікувати об`єкт інвестицій, адже кінцевою метою його участі у Фонді фінансування будівництва є отримання у власність квартири, а не розпорядження майновими правами на не збудований об`єкт.

Позивач зазначає, що оскільки станом на 1 жовтня 2019 року він не отримав квартиру, то зазнав втрат у розмірі 157 768,55грн у зв`язку із знеціненням своїх інвестиційних коштів, що підтверджується відповідним індексом інфляції.

Також позивач стверджує, що якби він знав, що управитель не забезпечить введення в експлуатацію об`єкта інвестування у встановлений строк, то він би не інвестував ці кошти конкретному управителю. Таким чином, за період з 1 жовтня 2019 року по 30 червня 2022 року він має право отримати компенсацію за користування

утримуваними управителем фінансовими активами - 3% річних, що становить 80366,76грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Гонтара Д.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих апеляційному суду документів встановлено, що 2 серпня 2017 року між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва №64-0208/2017, за умовами якого позивач, як довіритель, зобов`язується передати відповідачу, як управителю, в управління грошові кошти з метою отримання довірителем у власність житла, а управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто», затвердженими наказом директора управителя № 34 від 5 липня 2016 року, договором між забудовником та управителем № 05/07/16-2 від 5 липня 2016 року та чинним законодавством України.

У пункті 1.9 договору сторони визначили об`єктом будівництва комплекс житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 18-26 (буд №2) у Дарницькому районі м. Києва . Також у пункті зазначено, що об`єктом інвестування є квартира 921 , розташована на 10 поверсі у секції номер 5, планово-орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення - 30 вересня 2019 року.

30 жовтня 2017 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору №64-0208/2017 про зміну об`єкта інвестування.

2 серпня 2018 року сторони уклали договір № 64-0208/2017-1-02 відступлення майнових прав, за умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв майнові права на об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу в порядку та на умовах договору про участь у ФФБ після завершення забудовником будівництва.

2 серпня 2018 року відповідач видав свідоцтво № С64-0208/2017-1 про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто», яким підтверджено факт передачі позивачем в управління відповідача 973 900грн та кількість закріплених за позивачем (викуплених) одиниць об`єкту інвестування - 62,66 кв. м.

Відповідно до пункту 2.1.1.13 договору управитель зобов`язаний письмово повідомити довірителя про внесення змін до договору управителя із забудовником щодо перенесення строків здачі в експлуатацію об`єкта будівництва більш ніж на 90 днів та у випадку заміни забудовника.

На виконання вимог пункту 2.1.1.13 договору ТОВ «ФК «Житло-Капітал» листом від 18 листопада 2021 року повідомило позивача про нові терміни планово-орієнтованого строку прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва (будинок 2) - 30 червня 2022р.; планово-орієнтовний строк передачі об`єкта будівництва під заселення 30 вересня 2022р.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, яке змінено постановою Верховного Суду від 8 вересня 2021 року, стягнуто з ТОВ «ФК «Житло-Капітал» на користь позивача 5 240грн пені за неналежне виконання зобов`язань за договором про участь у фонді фінансування будівництва щодо контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором, що призвело до збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися грошові зобов`язання, тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи

з наступного.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 509, 524 та 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Відповідно до пункту 2.1.1.4. договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 2 серпня 2017 року (далі - договір ФФБ) управитель зобов`язаний використовувати грошові кошти довірителя, отримані у довірчу власність, на фінансування спорудження об`єкту будівництва в межах передбачених чинним законодавством. Особисто здійснювати управління грошовими коштами довірителя, не передавати їх по цьому договору іншим особам.

Пунктом 2.1.1.7. договору ФФБ сторони визначили, що у випадках, передбачених цим договором, управитель зобов`язаний повернути кошти довірителю на умовах Правил ФФБ та цього договору, з урахуванням пункту 2.2.1.9. та розділу цього договору.

Згідно пункту 2.2.2.2.1. довіритель має право відмовитися від участі у ФФБ шляхом дострокового розірвання договору про участь у ФФБ та отримати з ФФБ кошти на умовах, передбачених цим договором та правилами ФФБ.

Відповідач не заперечував, що забудовником не дотриманні строки здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, які були визначені у договорі ФФБ.

Пунктом 11 договору ФФБ сторони погодили, що управитель за невиконання прийнятих на себе зобов`язань за договорами про участь у ФФБ та договором управителя із забудовником несе відповідальність згідно чинного законодавства України. Зокрема, управитель при здійсненні управління несе відповідальність за дотримання обмежень довірчої власності управителя, визначених Правилами ФФБ та визнаних довірителем, за виконання своїх зобов`язань перед довірителем ФФБ у межах Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Пунктом 9.1. договору ФФБ сторони визначили, що до запланованої дати введення об`єкта в експлуатацію довіритель має право дострокового припинити управління майном та відмовитися від участі у ФФБ.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон) управитель фонду на праві довірчої власності здійснює управління фондом та для досягнення мети управління майном, визначеної установниками цього фонду, перераховує частину отриманих коштів у напрямах, зазначених у Правилах. Для ФФБ - це фінансування будівництва, для ФОН - це здійснення операцій з нерухомістю. Решта коштів залишається в управлінні управителя відповідно до Правил фонду.

Частинами першою та третьою статті 18 Закону передбачено, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: змін технічних характеристик об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; погіршення споживчих властивостей об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків; збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання.

У разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною.

Отже, у разі недотримання забудовником строків будівництва та не здійснення управителем належного контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором, довіритель має право достроково розірвати договір про участь у ФФБ та вимагати повернення внесених грошових коштів.

Під час розгляду даної справи не встановлено, що позивач виявив бажання розірвати договір про участь у ФФБ, а під час апеляційного розгляду позивач підтвердив, що бажає продовжувати дію договору, який укладений з відповідачем.

За таких обставин, у відповідача не виникло обов`язку повернути позивачу внесені

ним грошові кошти на підставі договору ФФБ від 2 серпня 2017 року.

Таким чином, між позивачем та відповідачем не виникли грошові зобов`язання, а відтак до правовідносин сторін не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки у відповідача на час розгляду даного позову не виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти та погасити будь-який грошовий борг.

Доводи позивача, що між ним та відповідачем виникли відносини, які мають правову природу грошового зобов`язання, так як він вніс грошові кошти на фінансування будівництва, а тому його втрати у зв`язку із знеціненням інвестиційних коштів мають грошовий вираз, які повинні бути компенсовані управителем, який не виконав свого обов`язку з передачі довірителю об`єкту інвестування, колегія суддів вважає безпідставними, так як позивачем не заявлялися вимоги про повернення йому внесених на рахунок відповідача коштів.

Твердження позивача, що грошовий еквівалент вартості об`єкту інвестування, який перебуває у користуванні відповідача, є грошовим боргом, не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки на час розгляду судом даного спору у відповідача не виник обов`язок повернути позивачу внесені ним грошові кошти на будівництво об`єкта інвестування.

Посилання позивача на обставини, встановлені при розгляді справи № 755/17909/19, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у зазначеній справі з відповідача була стягнена пеня відповідно до Закону України «Про захист прав споживача» за неналежне виконання своїх зобов`язань. Відповідачем рішення суду виконане, що не заперечував позивач. При цьому, при розгляді зазначеної справи не було встановлено, що відповідач має перед позивачем зобов`язання щодо повернення боргу у розмірі внесеної суми на інвестування.

Також безпідставними вважає колегія суддів доводи позивача, що відповідач користується його грошовими коштами, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель фонду на праві довірчої власності здійснює управління фондом та для досягнення мети управління майном, визначеної установниками цього фонду, перераховує частину отриманих коштів у напрямах, зазначених у Правилах.

Пунктом 4.5. Правил Фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто» управитель спрямовує кошти довірителів, залучені до ФФБ, на фінансування спорудження об`єкту будівництва. Решта коштів залишається в управління управителя відповідно до Правил.

Позивачем не надано суду доказів, що об`єкт будівництва не будується, а відповідач використовує грошові кошти, внесені позивачем, не за призначенням.

Крім того, перебування грошових коштів позивача у довірчій власності відповідача не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що договір управління майном - це договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном. За цим Законом договором управління майном для фонду фінансування будівництва є договір про участь у ФФБ.

Отже, грошові кошти передані позивачем в управління відповідачем саме з метою будівництва об`єкта інвестування, а відтак знаходження грошових коштів у користуванні відповідача є правомірним і не передбачає виплату позивачу будь-яких процентів, у тому числі виплату інфляційних втрат та 3% річних, які мають компенсаційний характер.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за

прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу інфляційній втрати та 3% річних від суми внесених позивачем грошових коштів на спорудження об`єкту інвестування, при відсутності обов`язку повернути основну суму внесених грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, не оцінені надані докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 3 572грн 02коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35393445, яке знаходиться у м. Київ, вул. Ярославів Вал, 33-Б, судові витрати у сумі 3 572грн 02коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 3 березня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк