КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4402/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Білинової Анастасії Вікторівни на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року,

встановив:

у жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму сплаченого ним ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 58 429 грн. 13 коп., витрати на складання Звіту про оцінку вартості майна в сумі 2 200 грн. та судовий збір, посилаючись на те, що з вини ОСОБА_3 йому було заподіяно шкоду в результаті пошкодження належного йому автомобіля. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за Договором з відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), який відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, позивач просив стягнути з нього вартість відновлювального ремонту з урахуванням суми франшизи.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року позов було задоволено - стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 59 429 грн. 13 коп., витрати на проведення оцінки майна в сумі 2 220 грн. та суму судового збору - 768 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року було відмовлено у перегляді заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача - ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними в ході розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він є власником автомобіля марки «КІА» державним номерний знак НОМЕР_1 . 19.02.2019 сталась ДТП, в ході якої було ушкоджено належний йому автомобіль. Оскільки ДТП сталась з вини ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність була застрахована за Полісом №АМ/9868124 від 08.02.2019 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», позивач просив стягнути зі страховика страхове відшкодування, яке складається з вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля в сумі 59 429 грн. 33 коп. за вирахуванням франшизи в розмірі 1 000 грн., витрати за складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку в сумі 2 200 грн. Також позивач просив стягнути суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу. В ході розгляду справи представник позивача вказав розмір витрат на правову допомогу за Договором про надання правової допомоги від 28.09.2019.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року позов було задоволено - стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 59 429 грн. 13 коп., витрати на проведення оцінки майна в сумі 2 220 грн. та суму судового збору - 768 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що 19 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті вул. Я. Івашкевича та вул. Вишгородській у м. Києві за участі транспортного засобу «Audi А6», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «KIA RIO» державним номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована за Полісом № АМ/9868124 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 08.02.2019.

10 квітня 2019 року постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/2970/19 визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 20 лютого 2019 року подав до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування.

22 лютого 2019 року за заявою позивача суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_5 складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 48/02-19 (сертифікат № 57/18 від 23 січня 2018 року). Відповідно до звіту, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «KIA RIO» державний номерний знак становить 59 429, 13 грн. з врахуванням ПДВ та 54 131, 35 грн. без ПДВ (на використані запасні частини), без врахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження - 98 160, 70 грн. Ринкова вартість автомобіля «KIA RIO» до моменту дорожньо-транспортної пригоди становить 157 358, 04 грн.

12 липня 2019 року страховик повідомив позивачеві про відмову у задоволенні його заяви про страхове відшкодування потерпілому, вказавши, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не отримано інформації щодо правомірного володіння забезпеченим транспортним засобом «Audi А6» реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_2 .

Разом з тим, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд не дотримався норм процесуального права та не було повно встановлено обставини по справі.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

За загальним правилом, визначеним статтею 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З правил є винятки, передбачені законом, одним із таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені висновки наведені Верховним Судом у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18); від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18); від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18 (провадження № 61-19407св19).

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскаржуване рішення судом першої інстанції було ухвалено без належного повідомлення відповідача по справі, що є безумовною підставою для його скасування. Даних про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання матеріали справи не містять. Крім того, як видно з матеріалів справи, представник апелянта зазначає в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було належним чином направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви, незважаючи на заяви представника відповідача з цього приводу.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводи апелянта про те, що страховик не мав підстав для визнання ДТП страховим випадком, оскільки не отримали підтвердження використання транспортного засобу на підставі правомірного володіння винуватцем ДТП, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач в листі від 12 липня 2019 зазначив, що не має правових підстав для визнання вказаної вище події страховим випадком, оскільки не отримав підтвердження, що на дату ДТП зазначений в Полісі забезпечений транспортний засіб використовується на підставі правомірного володіння винуватцем ДТП, посилаючись на положення чч. 5 та 8 ст. 380 МК України, згідно яких тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватись на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби для своїх особистих потреб.

Вказане не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, з огляду на те, що відповідно до термінів, визначених в ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: в п. 1.1 дано визначення страхувальника, якими є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. В п. 1.4 вказано, що особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 1.7 забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Факт відсутності державної реєстрації забезпеченого транспортного засобу в Україні був відомий страховику, а тому зазначене не може бути підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування. Договір укладався ОСОБА_3 як страхувальником, і саме його цивільно-правова відповідальність була застрахована на забезпеченому транспортному засобі. Термін дії договору сторони погодили при його укладенні - з 09.02.2019 по 08.02.2020 та не пов`язували його з положеннями ст. 380 МК України.

В матеріали справи позивачем було надано копію Заяви про страхове відшкодування подану відповідачу від 20.02.2019.

В обґрунтування розміру страхового відшкодування позивач посилався на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №48/02-19, складений на замовлення позивача 01.03.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 . У Звіті було визначено ринкову вартість належного позивачу транспортного засобу в розмірі 157 358 грн. 04 коп., вартість відновлювального ремонту - 98 160 грн. 70 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,55, матеріальний збиток в сумі 59 429 грн. 13 коп. з урахуванням ПДВ, 54 131 грн. 35 коп. - без урахування ПДВ на використані запасні частини. При складанні Звіту оцінювач врахував Рахунок-фактуру № від 26 лютого 2019 року, який був складений Автосервісною філією «Універсал-Авто» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» в якому було вказано перелік запасних частин, які підлягають ремонту, заміні, вартість лако-фарбових матеріалів та ремонтних робіт.

Заперечуючи проти розміру страхового відшкодування, який заявлений позивачем, представник відповідача надала в матеріали справи Протокол огляду транспортного засобу, проведений 20.02.2019 ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Георгія Тороповського, 14, за місцем знаходження страховика, в якому було вказано основний перелік ушкоджень та вказано, що транспортний засіб потребує огляду в умовах СТО, та Протокол огляду транспортного засобу від 22.02.2019, проведений 22.02.2019 ОСОБА_7 за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 19. Надаючи вказані Протоколи огляду транспортного засобу, представник апелянта не зазначила, в чому полягає відмінність від наданого позивачем щодо переліку, характеру механічних ушкоджень належного позивачу транспортного засобу та необхідність проведення ремонту, заміни та окраски. Визначені в даних Протоколах перелік та характер ушкоджень не суперечить визначеному в наданому позивачем Акті огляду, де було вказано:

1) задній бампер - заміна, окраска,

2) катафот задній - заміна,

3) спойлер заднього бамперу - заміна,

4) ліхтар лівий зовнішній - заміна,

5) крило заднє ліве - заміна, окраска,

6) направляючи заднього бамперу - заміна,

7) окуляр лівого ліхтаря - заміна, окраска,

8) датчик паркування задній лівій - заміна,

9) підкрилок заднього лівого колеса - заміна,

10) клапан повітряний задній лівий - заміна,

11) кришка багажнику - заміна, окраска,

12) петлі кришки багажнику - заміна, окраска,

13) задня панель - заміна, окраска,

14) водостік задній лівий - заміна, окраска,

15) підсилювач заднього бамперу - заміна,

16) крило заднє праве - ремонт, окраска,

17) ущільнювач кришки багажнику - заміна,

18) підлога багажного відсіку - заміна, окраска

19) накладка задньої панелі внутрішня - заміна,

20) обшивка кришки багажника - заміна,

21) настил підлоги багажника - заміна,

22) обшивка багажного відсіку ліва - заміна,

23) грязевідбійник лівого заднього колеса - заміна

24) залом кришки багажника - заміна,

25) лонжерон задній лівий - заміна, окраска,

26) полка заднього лівого лонжерону - заміна, окраска,

27) колісна арка заднього лівого колеса - ремонт, окраска.

Крім того, в Акті огляду було зазначено про пошкодження, які не відносяться до досліджуваної ДТП. Таким чином, заперечення представника відповідача щодо неналежності поданих позивачем доказів є необґрунтованими.

Також не можна визнати обґрунтованим посилання апелянта на розмір матеріального збитку, визначеного в сумі 48 880 грн. 72 коп. з ПДВ в Звіті про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди власнику транспортного засобу, складеному аварійним комісаром ОСОБА_8 на замовлення СК «Альфа-Гарант». В зазначеному Звіті не зазначено, на підставі якого Акту (протоколу) огляду його складено, а вартість запасних частин була визначена з інформаційних джерел - інтернет довідників-каталогів.

Таким чином, розмір страхового відшкодування має бути визначено на підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №48/02-19, складений на замовлення позивача 01.03.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 .

При визначенні розміру страхового відшкодування має бути застосовано положення п. 12. 1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

В Полісі № АМ/9868124 було визначено розмір франшизи - 2 000 грн. Враховуючи зазначене, розмір страхового відшкодування має бути зменшено на 2 000 грн.

З огляду на викладене, на користь позивача має бути стягнуто страхове відшкодування з утриманням ПДВ на використані запасні частини та з утриманням франшизи в сумі 2 000 грн., що буде становити 52 131 грн. 35 коп.

Також суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив додаткове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у постанові від 01.09.2021 року (справа № 178/1522/18) зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вказані критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи 02 червня 2022 року додаткове рішення за заявою представника позивача - адвоката Панова В.С. суд першої інстанції не зазначив в додатковому рішенні з чого складається сума витрат на правничу допомогу. В заяві від 23.02.2022 представник позивача Панов В.С. вказав, що просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. До заяви було додано копію Договору про надання правової допомоги від 28.09.2019, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ВСП ГРУП», рахунок про передоплату в сумі 2 500 грн., рахунок на суму 2 800 грн. за участь у судовому засіданні, рахунок на суму 2 400 грн. за участь в судовому засіданні 07.07.2021, Акт про надання послуг від 26.03.2021, в якому вказано про участь в судових засіданнях 09.02.2021 та 26.03.2021 на загальну суму 5 600 грн.

Однак з матеріалів справи видно, що в судовому засіданні 09.02.2021 сторони присутні не були, а також в судових засіданнях, призначених на 26.03.2021 та 07.07.2021. Представник позивача Панов В.С. 23.02.2022 подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Таким чином, підстав для включення до складу витрат на правничу допомогу здійснення представництва інтересів позивача в судових засіданнях немає. Оскільки представник позивача відповідно до Договору від 28.09.2019 складав позовну заяву, слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. За положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про часткове задоволення позовних вимог та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 384 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Білинової Анастасії Вікторівни задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути на його користь з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 52 131 грн. 35 коп., витрати на складання звіту в розмірі - 2 200 грн., витрати на правничу допомогу - 2 500 грн., судовий збір - 768 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді