Справа № 938/656/21
Провадження № 22-ц/4808/124/23
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Шандалович В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренка Євгена Сергійовича на рішення Верховинського районного суду від 11 жовтня 2022 року в складі судді Чекан Н. М., ухвалене в селищі Верховина Івано-Франківської області, в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 10 липня 2008 року уклали кредитний договір № IFVWGA00000175. Згідно з цим договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 208 351 грн 91 коп строком до 10 липня 2028 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення вимог закону та умов договору відповідачка своїх зобов`язань належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 1 119 815 грн 96 коп, з яких: 239 218 грн 36 коп - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 347 517 грн 50 коп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 533 080 грн 10 коп - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати у справі.

Рішенням Верховинського районного суду від 11 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року у розмірі 239 836 грн 41 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 3 597 грн 55 коп.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Сокуренко Є. С., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 879 979 грн. 55 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, дійсно, банк звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Верховинського районного суду від 09 жовтня 2012 року у справі № 0903/874/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року на загальну суму 239 836 грн 41 коп звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку. Проте, 01 серпня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 8.1 договору у новій редакції, зокрема, банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 10 липня 2008 року по 10 липня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 268 873 грн. 24 коп. Отже, після звернення стягнення на предмет іпотеки, сторони врегулювали свої правовідносини на підставі додаткової угоди і кредитний договір діє до 10 липня 2028 року включно та кредитор не змінював достроково строк дії договору. Крім того, на підставі рішення Верховинського районного суду від 09 жовтня 2012 року у банку виникло лише право звернути стягнення на предмет іпотеки в межах його вартості в рахунок заборгованості, а не стягувати заборгованість достроково в повному обсязі.

Також вказує, що позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 239 218 грн 36 коп, проте суд безпідставно зменшив розмір кредиту.

Поза увагою суду залишено і те, що положеннями пунктів 3.1., 3.3 кредитного договору передбачено право нараховувати проценти за користування кредитом до моменту повернення кредитних коштів. Крім того, умовами кредитного договору визначено право кредитора нарахувати неустойку протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконане боржником. А тому, суд першої інстанції помилково не стягнув у повному обсязі проценти за користування кредитними коштами та пеню за порушення грошових зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Рокетську С. В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 , який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись із позовом до позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. А тому кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку після реалізації свого права на дострокове стягнення заборгованості та ухвалення Верховинським районним судом рішення від 09 жовтня 2012 року у справі № 0903/874/2012. Оскільки рішення Верховинського районного суду від 09 жовтня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, суд вважав, що з відповідачки необхідно стягнути тільки заборгованість у розмірі 239 836 грн. 41 коп., на яку звернуто стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд врахував, що позивач у цій справі не звертався з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми відповідно до статті 625 ЦК України.

Проте повністю із такими висновками суду погодитися не можна.

Суд першої інстанції встановив, що 10 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № IFVWGA00000175 (а.с. 6-8 т.1).

Відповідно до пункту 8.1. цього договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 10 липня 2008 року по 10 липня 2028 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 141 256,25 грн на наступні цілі: у розмірі 126 221,25 грн на споживчі цілі, у розмірі 3 637,50 грн на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 727,50 грн - страхування майна, 606,25 грн - особисте страхування, а також у розмірі 20 006,25 грн на сплату страхових платежів у випадках та у порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору, період сплати вважати період з 05 по 10 число кожного місяця.

Згідно з пунктом 8.3. цього договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором виступає іпотека землі, а саме: земельна ділянка в с. Ільці Верховинського району розміром 0,4225 га призначена для ведення підсобного господарства, державний акт права власності на земельну ділянку серія І І-ІФ№049460 від 23 травня 2002 року.

У пункті 2.3.7. вказаного кредитного договору сторони узгодили, що Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.8.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. Відповідно до пункту 2.3.3 цього договору однією з таких подій є порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами даного договору.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року (справа №0903/874/2012, провадження №2/0903/265/2012) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року на загальну суму 239 836,41 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 0,4225 га, яка знаходиться за адресою с. Рівня Верховинського району Івано-Франківської області шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (а.с.3-4 т.2).

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що до заборгованості за кредитним договору на загальну суму 239 836,41 грн, на яку звернуто стягнення на предмет іпотеки, включено заборгованість за кредитом - 185 739,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 29 531,69 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 839,40 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 8 067,44 грн, штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 11 408,88 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 14 вересня 2021 року сума заборгованості відповідача по кредитному договору становить 1 119 815,96 грн, з яких: 239 218,36 грн - заборгованість за тілом кредиту, 347 517,50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 533 080,10 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с.3-5 т.1).

З`ясовано, що 01 серпня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору №IFVWGA00000175 від 10 липня 2014 року (а.с.15 т.1). Відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 134 205,69 грн, а саме відсотки у розмірі 72 947,45 грн, пеня у розмірі 61 258,24 грн.

Також сторони погодили викласти пункт 8.1. договору у наступній редакції: «Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк з 10 липня 2008 року по 10 липня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 268 873,24 грн на наступні цілі: у розмірі 126 221,25 грн на споживчі цілі, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 637,50 грн, а також у розмірі 139 011,39 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків, починаючи з 01 серпня 2014 року у розмірі 1,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,00 річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 5 по 10 число кожного місяця. Даний документ не є рішення кредитора про анулювання заборгованості. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступного порядку: щомісяця в період сплати починаючи з 01 серпня 2014 року позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 4 705,16 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди».

Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що звернувшись із позовом до позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 підписавши 18 серпня 2011 року та 01 серпня 2014 року додаткові угоди до кредитного договору № IFVWGA00000175 від 10 липня 2014 року фактично відновила строк дії кредитного договору до 10 липня 2028 року (том 1 а.с. 12-17).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до умов додаткової угоди до кредитного договору від 01 серпня 2014 року відповідачка погодилася, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшена на 134 205,69 грн, а саме: відсотки у розмірі 72 947,45 грн, пеня у розмірі 61 258,24 грн. Також змінено редакцію п. 8.1. кредитного договору за яким кредит надається строком з 10 липня 2008 року по 10 липня 2028 року в розмірі 268 873 грн 24 коп. Також визначено інші істотні умови кредитного договору: плату за користування, відповідальність позичальника за порушення своїх зобов`язань за договором, період сплати та графік платежів. Крім того, відповідачка також погодилася із тим, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються тривалістю 50 років.

Отже, уклавши таку додаткову угоду, відповідачка добровільно визнала, що строк дії кредитного договору не змінився, кінцевою датою повернення кредиту є 10 липня 2028 року, який вона зобов`язалася повертати відповідно до графіку, викладеному у додатку 1 до додаткової угоди.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено і представник позивача проти цього не заперечувала, що 31 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис № 137, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року в розмірі 688 134 грн 09 коп з яких: 239 218 грн 36 коп заборгованість за тілом кредиту; 156 217 грн 38 коп проценти; 257 311 грн 01 коп пеня; 32 387 грн 34 коп штраф та 3 000 грн. витрати за вчинення виконавчого напису.

Представники сторін в судовому засіданні апеляційного суду також не заперечували, що рішення Верховинського районного суду від 09 жовтня 2012 року у справі № 0903/874/2012 яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року на загальну суму 239 836 грн 41 коп звернуто стягнення на земельну ділянку до теперішнього часу не виконано.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, звернувшись до нотаріуса з вимогою про дострокове стягнення кредиту, позивач знову змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. І оскільки зазначений виконавчий напис рішенням Верховинського районного суду від 29 вересня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість станом на 31 січня 2018 року, яка згідно розрахунку заборгованості складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 239 218 грн 36 коп (229 421 грн 68 коп + 9 796 грн 68 коп), заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 182 619 грн 75 коп та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 295 139 грн 86 коп.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з врахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, оскільки встановлено, що розмір пені значно перевищує розмір основного зобов`язання за тілом кредиту, апеляційний суд вважає за можливе зменшити її розмір до розміру боргового зобов`язання, тобто до 239 218 грн 36 коп.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 661 056 грн. 47 коп. (239 218 грн 36 коп + 182 619 грн 75 коп + 239 218 грн 36 коп), що становить 59,03% від заявленої позивачем суми у розмірі 1 119 815 грн. 96 коп., з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору у розмірі 9 915 грн. 85 коп. (16 797 грн. 24 коп х 59,03%) за подачу позову до суду першої інстанції та 11 688 грн. 18 коп. - за подачу апеляційної скарги (19 799 грн. 54 коп. х 59,03%).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренка Євгена Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 11 жовтня 2022 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFVWGA00000175 від 10 липня 2008 року станом на 14 вересня 2021 року в розмірі 661 056 (шістсот шістдесят одна тисяча п`ятдесят шість) грн. 47 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 239 218 грн. 36 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 182 619 грн. 75 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 239 218 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у відшкодування судових витрат, пов`язаних із подачею позовної заяви 9 915 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 85 коп. та подачею апеляційної скарги 11 688 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська