Справа № 526/2364/23
Провадження № 2-о/526/40/2023
У Х В А Л А

12 липня 2023 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., ознайомившись з заявою Військової частини НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

06 липня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Заява не може бути прийнята до провадження Гадяцького районного суду, так як містить ряд недоліків.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, встановленого статтями 305-309 ЦПК України.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений статтею 43 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 43-44,47 ЦК України підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

За ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

Пунктом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Поміж тим зміст заяви та доданих документів швидше свідчать про загибель особи під час бойових дій в Донецькій області.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Так, з доповіді про зникнення безвісті ОСОБА_2 вбачається, що його близькими родичем є мати: ОСОБА_1 , домашня адреса: с. Кайтанівка Катеринопільського р-ну Черкаської обл.

Будь яких відомостей, що ОСОБА_2 на час його зникнення мав постійне місце проживання у Донецькій області немає, як немає відомостей і про його постійне місце проживання на території юрисдикції Гадяцького районного суду.

Також у заяві не зазначено місце знаходження майна ОСОБА_2 , його перелік і не надано правовстановлюючих документів на майно.

Підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до статті 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання, разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин заявником не надано, крім того, фактична відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_2 за обставин, які свідчать про його ймовірну загибель, не є безумовною підставою для порушення питання про визнання його безвісно відсутнім.

Так, згідно із частиною другою статтею 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України).

Отже, чинним цивільним законодавством врегульована процедура оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом, і заявник, за спливом строків, передбачених частиною другою статті 46 ЦК України, не позбавлений можливості звернутися з цим питанням до суду, як це передбачено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Зважаючи на загальні правила цивільного судочинства, а також вимоги статті 185 ЦПК України, пред`явлена заява не відповідає вимогам статей 306-308 ЦПК України, оскільки вказана заявником мета оголошення ОСОБА_2 безвісно відсутнім, належним чином не обґрунтована, враховуючи, що військовослужбовець та солдат ОСОБА_2 є безвісти відсутнім за обставин, які виникли у результаті повномасштабної війни російської федерації проти України, але це не означає, що він пропав безвісти, а з урахуванням положень частини другої статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в України не оголошено, після чого лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, особа може бути оголошена померлою.

За наведених обставин ініціатору звернення до суду слід уточнити предмет заяви, мету звернення до суду та вмотивувати за яких критеріїв заявник визначив підсудність Гадяцького районного суду, додавши відповідні докази.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду з заявою, заявником зазначено, що судовий збір не справляється за заяви про встановлення факту смерті особи, при цьому не посилається на відповідну норму закону, яка дає підстави для звільнення від сплати судового збору. Крім того особа звернулася до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти за подання яких судовий збір не справляється.

Суддя звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» також містить підпункти від 1 до 20, проте відповідно до зазначеної норми звільнення заявника від сплати судового збору за подання заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою не передбачено.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження судовий збір сплачується у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1342.00 грн).

Порядок сплати судового збору визначено ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, на підтвердження сплати судового збору заявнику необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату або звільнення від його сплати.

(Реквізити для сплати судового збору: Отримувач платежу ГУК у Полт.обл/тг м.Гадяч/22030101, поточний рахунок отримувача UA001666, код отримувача 37959255, код установи банку899998).

Також заявником не додано копії заяви та доданих до неї документів для вручення заінтересованим особам.

Всупереч п.п. 8, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України заявником не зазначено щодо наявності у позивача оригіналів письмових доказів чи місця їх знаходження та не зазначено підтвердження того, що ним не подано такої ж заяви в порядку окремого провадження до цього або до іншого суду.

Крім цього належним чином не підтверджені повноваження особи, яка підписала заяву до суду (необхідно додати копію витягу з наказу або копію посвідчення ОСОБА_3 ).

Вищевказані недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до судового розгляду.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. 1-19, 23, 33, 34, 49, 174-177, 184, 185, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

- заяву Військової частини НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутньою залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. В. Максименко