Справа № 346/5787/21
Провадження № 2/346/106/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю секретаря Копильців І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та зазначила, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_4 .

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали: голова двору ОСОБА_4 ; його дружина - відповідач ОСОБА_2 ; дочка позивач ОСОБА_5 ; онука відповідач ОСОБА_6 . Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали вищевказані особи, то кожному з них належало по 1/4 ч. спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилась спадщина за законом, яка складається з 1/4 частки вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказує, що з метою оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , вона, позивач ОСОБА_1 , звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не взмозі, в зв`язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем, а частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у спільній сумісній власності колгоспного двору не виділено. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від своїх часток на її користь.

Просить суд, визнати за нею, позивачем ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Атаманюк В.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи без їх участі, просила взяти до уваги подане 26.09.2022 р. заперечення на позов, в якому відповідач ОСОБА_2 визнала позов частково посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 12 червня 1990 року виконавчим комітетом Коломийської районної ради, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 .

Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано 12.06.1990 року ОКП «Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу за реєстровим номером 433 за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_4 . Вказане стверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 12.06.1990 року, реєстраційним записом на звороті вищевказаного свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок.

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР, а з 15.04.1991 року Закону України „Про власність колгоспні двори ліквідовано і згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася ст.ст. 120 126 ЦК УРСР (редакція 18.07.1963 року). Відповідно до цього Кодексу майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Станом на 01.07.1990 року, 15.04.1991 року вищевказане господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір і головою двору був її чоловік ОСОБА_4 , а членами цього двору були вона ( ОСОБА_2 ), її донька ОСОБА_8 , її онука ОСОБА_9 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради за № 297, яка знаходиться в матеріалах даної справи.

Таким чином з 01.07.1990 року право власності на вищевказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору набули всі вищевказані його члени в рівних частках.

Вона, відповідач ОСОБА_2 , не втратила свого права власності на її частку в даному майні, права на витребування цієї частки, оскільки після ліквідації колгоспних дворів продовжувала і на даний час проживає у вказаному будинку, дбала про його схоронність. тобто набула право власності на частку житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . З вказаним погоджується і позивач, оскільки в позовній заяві зазначила, що члени колишнього колгоспного двору «не втратили права на частку в дворі». В той же час просить суд визнати за нею право власності на весь спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідач ОСОБА_2 в своїх запереченнях також вказала, що хоча позивачка і зазначила в позові, що вона відмовляється від своєї частки в майні даного двору, однак в судовому порядку особа, яка набула право власності на частку в майні колишнього колгоспного двору і не втратила право на її витребування не може відмовитися від права на цю частку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 347 ЦК України, п. 76 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 державний реєстратор на підставі заяви власника майна про добровільну відмову від права власності припиняє право власності. При цьому для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).

14.04.2022 року вона подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу в її відсутності і повідомила суд, що погоджується з позовом ОСОБА_1 . Однак, вона відкликає дану заяву, оскільки є пенсіонеркою, 1937 року народження, не звернулася за правовою допомогою і не зрозуміла достеменно змісту позовної заяви, вважала, що відмовляється від спадщини, яка відкрилася на частку вказаного нерухомого майна після смерті ОСОБА_4 . Вона відмовилася від спадщини після смерті ОСОБА_4 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Харук О.В. і вважала, що таку ж заяву слід написати і до суду. Вона, ОСОБА_2 відмовилася від спадщини після смерті чоловіка по просьбі позивача ОСОБА_1 , яка обіцяла доглянути її до дня її смерті, однак на даний час вона не тільки не надає жодного їй догляду, але отримавши у власність весь будинок, має намір позбавити її і права користування ним. В неї, як і в позивачки немає належного правовстановлюючого документу, яким підтверджується її право власності на частку вказаного нерухомого майна. Однак, в даній справі вона не скористалася правом подачі зустрічного позову в межах строку подачі відзиву на позов, а тому на даний час звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку вищевказаного нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, розгляд справи просила проводити без її участі.

Враховуючи заяви сторін, заперечення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що за заповітом чи за законом особа має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі котрої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом направо особистої власності на жилий будинок від 12.06.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Коломийської районної Ради народних депутатів №112 від 23 травня 1990 року, реєстраційним записом на звороті вказаного свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, який зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 за реєстровим №433 12 червня 1990 року, та довідкою виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради за № 297 від 14 травня 2020 року (а.с. 17, 131).

Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали: голова двору ОСОБА_4 ; його дружина вона ж івдповідач - ОСОБА_2 ; позивач ОСОБА_5 ; онука ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради від 14 травня 2020 року № 297 (а.с.17).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.06.2005 р. (а.с. 8). Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 та № 0 позивач ОСОБА_1 13 жовтня 1984 року змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », а 04 жовтня 1986 року змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с. 10, 11). Відповідно до свідоцтва про одруження позивач ОСОБА_13 01.07.1993 року уклала шлюб з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_15 » (а.с. 9).

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві були зареєстровані та проживали голова двору ОСОБА_4 та члени двору відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то їх частки у вказаному майні рівні та відповідно становили по 1/4 частині спірного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 09 квітня 2020 року зроблено актовий запис за № 46 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом на частину спірного домоволодіння, яку прийняла позивач ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської обасті Харук О.М. (а.с. 52). Відповідач ОСОБА_2 30.06.2020 року подала до приватного нотаріуса Харук О.М. заяву № 8, в якій відмовилась від права на прийняття належної їй спадщини за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , на користь дочки померлого - ОСОБА_1 (а.с. 58).

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду 06.01.2022 року заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала (а.с. 33), тобто відмовилась від належної їй частини спірного будинковолодіння на праві власності як члена колишнього колгоспного двору на користь своєї матері, позивача по справі ОСОБА_1 . Таким чином, приймаючи до уваги те, що член колгоспного двору ОСОБА_16 визнала даний позов та будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребувала по сьогоднішній день, суд вважає, що вона втратили частку в майні колишнього колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 .

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР, а з 15.04.1991 року Закону України „Про власність колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася ст.ст. 120 126 ЦК УРСР (редакція 18.07.1963 року). Згідно ст.120 ЦК УРСР, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Вищевказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору збереглося і на даний час, що стверджується виготовленим 28.05.2020 року ОКП «Коломийським МБТІ» технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами. Згідно вказаного технічного паспорта за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок «А», літня кухня «Б», сараї «В», «Г», «Д», «Ж», гараж «Л», криниця № 1, огорожа № 2-3. Відповідач ОСОБА_2 не втратила свого права власності на її частку в даному майні, права на витребування цієї частки, оскільки після ліквідації колгоспних дворів продовжувала і на даний час проживає у вказаному будинку, дбала та дбає про його схоронність, а отже, вона набула право власності на частку спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Наведені вище обставини підтверджуються витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 60734821 (а.с. 63) та копією спадкової справи (а.с.50-130).

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З метою оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської обасті Харук О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не взмозі, в зв`язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем, а частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у спільній сумісній власності колгоспного двору не виділено. З таких підстав приватним нотаріусом Харук О.М. позивачу рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно (а.с.18).

Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 20.11.2021 року ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_2 . Українки становить 213 998,05 грн. (а.с.22-23).

Таким чином, на переконання суду заявлені вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовилась від спадкового майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак не втратила свого права власності на її частку в спірному майні, права на витребування цієї частки, оскільки після ліквідації колгоспних дворів продовжувала і на даний час проживає у вказаному будинку.

На підставі наведеного та ст. ст. 346, 392,122,1234,1268 ЦК України, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ст..ст. 293-294, 315,319 ЦПК України та ст.ст. 247 ч.2, 268, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування на частини - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - літньої кухні, чотири сараї, гаража, вбиральні, криниці, огорожі за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 213 998,05 гривень.

В решті відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_17 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Беркещук Б. Б.