Дата документу 05.07.2023Справа № 554/961/23
Провадження № 2/554/3451/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 32957,65 гривень, моральну шкоду у розмірі 4000 гривень; стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 100 000 гривень, моральну шкоду у розмірі 4000 гривень; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 18.06.2018 року о 14 год.40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110247, н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул.Великотирнівської та Івана Мазепи в м. Полтава, в порушення вимог п.16.6 Правил дорожнього руху України, повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі основного світлофора не дав дорогу автомобілю Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, однак через наведене змушений був змінити напрямок руху та перестроїтися в крайню праву смугу, після чого ОСОБА_3 , керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_3 , в попутному напрямку з ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , виїхав за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на бетонний підсилювач бігборду та електроопору.

У результаті ДТП транспортним засобам Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 і DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_3 спричинено пошкодження. Між ОСОБА_2 та ПрАТ «УПСК» підписано Договір ОСЦПВВНТЗ №АК/3827361 від 22.06.2017 року строком дії до 24.06.2018 року.

21.06.2018 року позивач повідомив відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулась 18.06.2018 року.

21.06.2018 року за участі представника страховика проведено огляд транспортного засобу Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 .

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №011118 від 19.11.2018 року судового експерта Конопльова С.К. встановлено: вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2018 року, визначена за вищезазначених умов, у цінах на час проведення дослідження, складає 112211,59 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2018 року, визначена за вищезазначених умов та з технічної точки зору складає 132957,65 гривень.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.09.2018 року закрито провадження у справі за відсутністю в діяннях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в зв`язку з тим, що по справі відсутні докази наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 і виникненням ДТП від 18.06.2018 року. Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.05.2022 року визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що і призвело до пошкодження транспортних засобів Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 і DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_3 .

15.06.2022 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування по ДТП, що сталась 18.06.2018 року. Листом №76 від 15.06.2022 року відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з тим, що звернення відбулось 15.06.2022 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння ДТП, що відбулась 18.06.2018 року. Також спроби зв`язатися з відповідачем 1 щодо виплати матеріального збитку не призвели до бажаного результату.

Отже, позивач здійснюючи свою волю на отримання відшкодування нанесеної шкоди внаслідок ДТП, звернувся своєчасно до відповідача-2 з повідомленням про ДТП і надав автомобіль для огляду страховику, але на протязі року не було виявлено винуватця. Постановою Полтавського апеляційного суду тільки 13.05.2022 року визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначає, що строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика не є тотожним поняттю позовна давність (строк захисту порушеного права особи). Крім того, починаючи з 12.03.2020 року та станом на дату розгляду цієї справи строк карантину у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID- 19 триває. З огляду на це, строк позовної давності щодо заявлених поновних вимог не пропущено.

Отже, вартість матеріальної шкоди в розмірі 100 000 грн. слід покласти на Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», а 32 957,65 грн. на відповідача -1.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представником відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову до ПрАТ «УПСК». Зазначає, що заяву про страхове відшкодування подано з порушенням строку, визначеного умовами договору страхування. 18.06.2018 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ 110247» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, що мало місце 18.06.2018 року лише 15.06.2022 року, відповідно пропустив строк визначений законодавством для подання заяви про страхове відшкодування.

Умовами договору страхування не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, якщо внаслідок ДТП пошкоджено лише майно. В матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок ДТП здоров`ю позивача заподіяно шкоду, відповідно правові підстави для виплати ПрАТ «УПСК» на користь позивача моральної шкоди також відсутні. Крім того, позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності (а.с.70-75).

Представник позивача - адвокат Дігтярь Л.А. в наданій заяві просить про розгляд справи у відсутність позивача та представника, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» повторно до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відповідач надав до суду відзив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися до суду, відповідно до вимог ст.ст.211,223 ЦПК України.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.06.2018 року о 14 год.40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110247, н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул.Великотирнівської та Івана Мазепи в м. Полтава в порушення вимог п.16.6 Правил дорожнього руху України, повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі основного світлофора не дав дорогу автомобілю Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, однак через наведене змушений був змінити напрямок руху та перестроїтися в крайню праву смугу, після чого ОСОБА_3 , керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_3 , в попутному напрямку з ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , виїхав за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на бетонний підсилювач бігборду та електроопору.

Згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 13.05.2022 року постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 10.09.2018 року щодо ОСОБА_2 - скасована; прийнято нову постанову, якою визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.13-15).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди 18.06.2018 року.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність винуватця ДТП водія транспортного засобу ЗАЗ 110247, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3827361 від 22.06.2017 року (а.с.76 поліс).

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 (а.с.11), та в результаті ДТП позивачу було завдано збитків.

21.06.2018 року позивач повідомив відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулась 18.06.2018 року (а.с.43).

21.06.2018 року за участі представника страховика проведено огляд транспортного засобу Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 (а.с.44).

15.06.2022 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування по ДТП, що сталась 18.06.2018 року (а.с.77).

Листом №76 від 15.06.2022 року відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з тим, що звернення відбулось 15.06.2022 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння ДТП, що відбулась 18.06.2018 року (а.с.41).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» далі Закон № 1961-IV).

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до Закону № 1961-IV та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року справа №147/66/17, з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Виходячи із принципів добросовісної поведінки та спрямованості позивача на відновлення порушеного права, а саме подачу в порядку та в строки, визначені законом, повідомлення страховій компанії про даний страховий випадок, очікування ним як доказу вини ОСОБА_2 , постанови суду по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, яка розглядалася судами майже 4 роки (постанова Октябрського районного суду м.Полтави винесена 10.09.2018 року, постанова Полтавського апеляційного суду про винуватість ОСОБА_2 12.05.2022 року), слід дійти висновку, що строк пропущено позивачем через незалежні від нього причини, з позовом до суду позивач звернувся в межах строку позовної давності, а тому ОСОБА_1 має право на відшкодування в межах страхової суми за рахунок страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3827361 від 22.06.2017 року строком дії до 24.06.2018 року забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ 110247 , н.з. НОМЕР_1 . Поліс укладено між страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та страхувальником ОСОБА_2 .

Сторони визначилися, що умовами цього договору є страховий випадок, тобто подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки ЗАЗ 110247, н.з. НОМЕР_1 , і внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором - полісом, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 гривень.

21.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до страховика Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.06.2018 року, винуватцем якої визначено постановою Полтавського апеляційного суду від 12.05.2022 року ОСОБА_2

15.06.2022 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування по ДТП, що сталась 18.06.2018 року (а.с.77).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №011118 від 19.11.2018 року судового експерта Конопльова С.К. встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 . Пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2018 року визначена за вищезазначених умов, у цінах на час проведення дослідження, складає 112211,59 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 18.06.2018 року визначена за вищезазначених умов та з технічної точки зору складає 132957,65 гривень (а.с.16-27).

Щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 100 000 гривень та моральної шкоди у розмірі 4000 гривень слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 гривень, розмір франшизи 0,00 гривень.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №011118 від 19.11.2018 року судового експерта Конопльова С.К., розмір втрати товарної вартості автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , становить 9873,03 гривень (а.с.26).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Отже, страхова компанія не відповідає за втрату товарного вигляду автомобіля, вказані втрати можна відшкодувати за рахунок винуватця. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд і у постановах: № 727/2937/18 від 10.06.2021 року; №757/29950/14-ц від 07.04.2021 року.

Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 90 126,97 гривень, в задоволенні решти вимог позивачу - відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди зі страховика суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до статті 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий (фізична особа) зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV).

Тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що у страховика виникає обов`язок відшкодувати моральну шкоду, передбачену статтею 26-1 Закону №1961-IV лише у разі проведення потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі поданої ним заяви, та у розмірі 5 % саме від такої страхової виплати, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. У разі не проведення страховиком потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в такого страховика не виникає обв`язку щодо відшкодування моральної шкоди, передбаченої положеннями статті 26-1 Закону № 1961-IV.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц (провадження № 61-13806св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 до відшкодування моральна шкода не охоплюється страховим відшкодуванням, тому суд вважає, що така не може бути відшкодована страховиком. Отже, в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000 гривень з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь позивача слід відмовити.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 32 957,65 гривень та моральної шкоди у розмірі 4000 гривень суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 32 957,65 грн.

Стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягала у тому, що в зв`язку із пошкодженням відповідачем його майна, змінилась якість його повсякденного життя, у тому числі і за рахунок того, що він був змушений докладати додаткових зусиль для впорядкування виниклих життєвих змін, для відновлення психологічного душевного стану.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача в результаті ДТП, позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що з боку неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 позивач дійсно зазнав моральних страждань, яку суд визначає в розмірі 4000,00 гривень та яку вважає за необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Так, позовні вимоги до відповідача ПрАТ «УПСК» задоволено частково (на 86,66%), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 901,26 грн. (1040 грн. х 86,66%). З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 369,58 грн., враховуючи задоволення позовних вимог на 100% (36957,65 грн. х 100%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 526, 979, 990,1194ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у розмірі 32 957,65 гривень та моральну шкоду у розмірі 4000 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська,40, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у розмірі 90 126,97 гривень.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 369,58 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул..Кирилівська,40, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 901,26 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська,40, .

Суддя А.М.Чуванова