Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 295/17426/21

провадження № 61-9557св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Житомирський обласний центр зайнятості, Житомирський міський центр зайнятості,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуЖитомирського міського центру зайнятості на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року у складі судді Воробйової Т. А. та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М.,

Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

В обґрунтування позову зазначила, що працює в Житомирському міському центрі зайнятості на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення. З 09 грудня 2021 року Житомирський обласний центр зайнятості відсторонив її від роботи через відсутність щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач вважає наказ незаконним, оскільки він мотивований положеннями Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», натомість зазначеним законом щеплення від CОVID-19 не встановлено як обов`язкове, а тому відсторонення є безпідставним. Діючими законами не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від CОVID-19.

Уточнивши позовні вимоги просила суд:

визнати протиправним і скасувати наказ Житомирського обласного центру зайнятості від 08 грудня 2021 року №325-к щодо відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати;

зобов`язати Житомирський міський центр зайнятості виплатити їй середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09 грудня

2021 року по день фактичного поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Житомирського обласного центру зайнятості від 08 грудня 2021 року №325-к (зі змінами, внесеними наказом від 09 грудня 2021 року №327-к) про відсторонення ОСОБА_1 від роботи

з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати.

Зобов`язано Житомирський міський центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи

з 09 грудня 2021 року по день фактичного допуску до роботи.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки у матеріалах справи відсутнє подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , про наявність такого подання сторона відповідачів суд не повідомила та його наявність зі змісту оспорюваного наказу не вбачається, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення її від роботи є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Оскільки судом встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, у зв`язку з цим суд має задовольнити позов і в частині зобов`язання Житомирського міського центру зайнятості нарахувати і виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, тому виходячи з меж позовних вимог, такий спосіб захисту буде ефективним. Розрахунок середнього заробітку за час незаконного відсторонення має бути здійснено відповідачем у порядку встановленому постановою Кабінетом Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 23 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зубрицьким Є. В. укладено договір про надання правових послуг, на виконання якого адвокатом були виконані наступні роботи: консультація клієнта вартістю 500,00 грн; ознайомлення з матеріалами та вивчення судової практики вартістю 500,00 грн; складання позовної заяви вартістю 1000,00 грн. Відповідно до копії квитанції №ТS207455 від 23 грудня 2021 року на оплату адвокатських послуг Поліщук Т. Ф. перерахувала 2000,00 грн (а. с. 21). Отже, суду подано належні та допустимі докази, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу на суму 2000,00 грн, відповідач не скористався своїм правом та клопотання про зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката не заявив, отже вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню та стягненню з відповідача підлягають судові витрати у вказаному розмірі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року апеляційні скарги Житомирського обласного центру зайнятості, Житомирського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що за відсутності у роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, є неправомірним. Суд зробив правильний висновок про незаконність відсторонення, невиплати заробітної плати і обґрунтовано задовольнив позов. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Аргументи учасників справи

У вересні 2022 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стягнути із позивача на його користь судовий збір.

Касаційна скарга мотивована тим, що Житомирський обласний центр зайнятості, приймаючи обґрунтоване рішення щодо відсторонення, здійснив відповідне повідомлення працівників, вказавши при цьому терміни відсторонення із вказівкою на подію - отримання щеплення або відповідних підтвердних документів згідно із п. 416 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року.

Обов`язковість щеплень для певних працівників від СОVID-19 була встановлена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (МОЗ), а наслідки відмови або ухилення - Кабінетом Міністрів України (постанова №1236). І жоден з цих нормативних актів «не містить, як додаткової підстави для відсторонення, подання санітарно-епідеміологічної служби тощо.

Крім того, чинним законодавством України встановлена відповідальність, зокрема і посадових осіб, за порушення правил щодо карантину людей, щодо санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захисті населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства.

Окрім того, порушення права на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, не відбулося, оскільки за працівником збереглося робоче місце, трудовий договір не припинений.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі, у задоволенні клопотання Житомирського міського центру зайнятості про зупинення виконання рішення відмовлено.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 працює у Житомирському міському центрі зайнятості з 24 вересня 1999 року. 04 січня 2016 року переведена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення вказаного центру.

Повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 від

26 листопада 2021 позивачку проінформовано, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 внесено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік), затвердженого наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153, якими визначено, що працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Тому Державний центр зайнятості та підпорядковані установи належать до переліку організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Наказ МОЗ № 2393 набирає чинності через один місяць з дня офіційного опублікування, а саме з 09 грудня 2021 року.

Зважаючи на викладене та згідно з пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09 грудня 2021 року № 1236 Житомирський обласний центр зайнятості просив позивача до 08 грудня 2021 року (включно) надати до відділу по роботі з персоналом документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19 або відповідний медичний висновок про наявність протипоказань до проведення профілактичних щеплень, позивача було повідомлено, що у разі, якщо до 08 грудня 2021 року (включно) остання не надасте одного із зазначених документів, 09 грудня 2021 року буде прийнято рішення про її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Наказом Житомирського обласного центру зайнятості від 08 грудня 2021 року №325-к (зі змінами, внесеними наказом від 09 грудня 2021 року №327-к), ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від СОVID-19 без збереження заробітної плати.

В період з 09 грудня 2021 року - дня відсторонення від роботи позивачки їй було призупинено виплату заробітної плати.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі

№ 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що:

«нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак апеляційний суд залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи черговою по переїзду, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постановах від 10 березня

2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20), від

20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 (провадження № К/9901/283/18), від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 (провадження № 61-6307св20).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що її відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати є незаконним та таким, що порушує її право на працю;

суди встановили, що згідно з наказом Житомирського обласного центру зайнятості від 08 грудня 2021 року №325-к (зі змінами, внесеними наказом від 09 грудня 2021 року №327-к) ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від СОVID-19 без збереження заробітної плати;

суди не врахували, що застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливість встановлення дистанційної/надомної форми організації праці тощо. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи. Тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про задоволення позову ОСОБА_1 , проте помилилися щодо мотивів такого рішення. Тому оскаржені судові рішення належить змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), дають підстави для висновку про те, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржені судові рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук