Провадження № 2/229/99/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

06 березня 2023 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Варламової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про встановлення факту перебування у трудових відносинах,

третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Момот М.В. звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з відповідним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 10 лютого 2021 року позивач звернувся з заявою до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із рішенням № 53/03-16 від 17 лютого 2021 року Ясинуватським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу було відмовлено призначенні пенсії. Зазначене рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фоні України було мотивовано тим, що стаж позивача відповідно до наданих документів складає 23 роки 3 місяці та 05 днів, а пільговий стаж відсутній, не зараховані до страхового стажу період роботи: з 01.07.2014 р. по 15.03.2016 р. у зв`язку з відсутністю сплати підприємством єдиною соціального внеску. Встановлення факту перебування в трудових відносинах з Колійною машинної станцією №7» ст. Ясинувата ДП «Донецька залізниця» та «Колійною машинною станцією №191» ст. Іловайськ ДП «Донецька залізниця» для позивача має юридичне значення для подальшого оформлення пенсії за вислугу років. Просить суд встановити факт, що перебування у трудових відносинах за період роботи з 01 липня 2014 року по грудень 2015 року у «Колійна машинна станція №7» ст. Ясинувата ДП «Донецьк залізниця» та з 01 січня 2016 року по 15 березня 2016 року у «Колійна машинна станція № 191» ст. Іловайськ ДП «Донецька залізниця», де працював складачем потягів.

Відповідно до ухвали Дружківського міського суду від 12 травня 2021 було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав 17 червня 2021 року пояснення та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до АТ "Українська залізниця".

19 січня 2022 року ухвалою Дружківського міського суду витребувано докази.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , представниця ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягають, не заперечують проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено.

Представник третьої особи без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області до суду також не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник третьої особи надав суду заяву в якій просив розглядати справу без участі представника управління за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отримавши згоду позивача, суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, трудовою книжкою НОМЕР_1 виданою 15 квітня 1984 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено, що позивач що позивач у період з 01 липня 2014 року по 14 грудня 2015 року перебував у трудових відносинах з «Колійна машинна станція №7» Державного підприємства «Донецька залізниця» та з 01 січня по 15 березня 2016 року з «Колійна машинна станція №191» правонаступником яких є відповідач, на день звільнення обіймав посаду складача поїздів (а.с. 07-09).

Позивача було звільнено 15 березня 2016 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (наказ № 41/ос від 15 березня 2016 року) (а.с.09)

Відповідно довідки №15 від 04.03.2015 року виданої Державним підприємством «Донецька залізниця» Колійна машинна станція №7, ОСОБА_1 працював на посаді складача поїздів з 14.07.1998 (Наказ №49 від 14.07.1998) і на момент видачі довідки. (а.с.15)

Факт перебування позивача у трудових відносинах з «Колійна машинна станція №7» підтверджується також розрахунковими листами за період з листопада 2014 по листопад 2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 працював складачем поїздів у Колійній машинній станції № 7 та йому була нарахована заробітна плата. (а.с.16-18)

За інформацією, яка надійшла до суду 17.06.2022 від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» на виконання ухвали Дружківського міського суду про витребування доказів від 19.01.2022, ОСОБА_1 з 03.01.2014 по 05.12.2014 отримував заробітну плату від «Колійна машинна станція №7» м. Ясинувата. 05.12.2014 на рахунок ОСОБА_4 будо зараховано залишок в зв`язку з реорганізацією Донецької філії та з 10.12.2014 по 25.01.2016 здійснювалось подальше зарахування заробітної плати на рахунок ОСОБА_1 від КМС №191 «ДП «Донецька залізниця».

Крім того, згідно довідки №28/к від 19.03.2021 ОСОБА_1 працював у Колійній машинній станції №7, яка була реорганізована шляхом приєднання до Колійної машинної станції №191, безпосередньо здійснював організацію перевезення і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті в період з 12.10.1994 по 27.10.1997 рік, та в період з 14.07.1998 по 15.03.2016 рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постановою Кабінету Міністрів України № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ «Укрзалізниця»), 3) державна реєстрація АТ «Укрзалізниця»; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, при якому все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17.

Згідно зі статутом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця».

Отже, АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у цій справі.

Позивачем по справі доведений факт перебування у трудових відносинах з відповідачем по справі.

Згідно з вимогами ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п. 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що до трудових книжок вносяться записи про роботу тих працівників, з якими підприємство, установа, організація чи фізична особа-підприємець перебуває у трудових правовідносинах.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 у справі № 640/1099/19 звертає увагу на те, що характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 N 327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Проаналізувавши встановлені судом обставини справи, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог (у відповідності до обраного позивачем способу захисту та в межах заявлених позовних вимог) з огляду на їх законність та обґрунтованість, а саме встановлення факту перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 з «Колійна машинна станція №7 ст. Ясинувата Державного підприємства Донецька залізниця з 01 липня 2014 року по 14 грудня 2015 року та з «Колійна машинна станція №191» ст. Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця» правонаступником яких є відповідач з 01 січня по 15 березня 2016 року на посаді складача поїздів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області - до акціонерного товариства «Українська залізниця» про встановлення факту перебування у трудових відносинах - задовольнити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Суддя: О. М. Грубник