Справа № 463/8701/21
Провадження № 2/463/151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С. В., в м. Львові у відкритому судовому засіданні, розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» (попереднє найменування юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна») про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору №256142-М від 23.04.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Еквіфін Україна».

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що по-перше, відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте позивачем не було підписано даний договір. Відповідачем не було письмово повідомлено всю необхідну інформацію щодо умов договору, не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору, не зазначив його відомості та скористався тим, що позивачу бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і був введений в оману при отриманні кредитних послуг. По-друге, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тому договір про надання позики, укладений з відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, а тому форма договору не відповідає вимогам законодавства. По-третє, договір №256142-М від 23.04.2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Еквіфін Україна», містить ознаки кредитного договору, але в ньому не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), порушено принцип рівності сторін, а розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Відповідач зазначив, що 02 серпня 2021 року на підставі Протоколу №0208/21 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна» було вирішено змінити найменування Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ».

Відповідач також подав до суду відзив, у якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, не мають законного обґрунтування та не відповідають дійсним обставинам справи, у зв`язку з чим відповідач не визнає позовні вимоги позивача повністю виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна» створене 07 травня 2019 року. Основний вид діяльності - код КВЕД 64.92 «інші види кредитування». Відповідач є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №1251 від 19 вересня 2019р.(додається), видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження №1852 від 19 вересня 2019 року. Також відповідач має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 10 жовтня 2019 року №2008. Надалі, Товариству з обмеженою відповідальністю «Містер Кеш» у зв`язку зі зміною найменування Національним банком України було видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №(В0000326 від 19 серпня 2021 року. В інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (веб-сайті https:// mistercash.ua/) між ОСОБА_1 та ТОВ «Містер Кеш» укладено договір позики, а саме: № 256142-М від 23 квітня 2021 року на суму 6 000,00 грн строком на 30 днів. Кредитний договір було укладено на підставі Примірного кредитного договору, який затверджено 16 квітня 2021 року наказом ТОВ «Еквіфін Україна» та Правил надання коштів в кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» від 02 грудня 2020 року №0212-1. Примірний кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства https:// mistercash.ua/ в розділі https:// mistercash.ua/about/ і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, в тому числі позивач, мав та має можливість ознайомитись цими та іншими документами перед укладанням Кредитного договору. Надалі позивач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (надалі - «ІТС Товариства»), що свідчить, що позивач ознайомилася з Правилами та іншою наданою йому інформацією. Під час здійснення реєстрації в ІТС Товариства, позивач: пройшла процедуру ідентифікації в ІТС Товариства, а саме: надала всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо; надала згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ІТС Товариства електронної відмітки, в порядку передбаченому статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних»; створила особистий кабінет; пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти (процедура верифікації карти детально прописана у пункті 4.8 Правил); ознайомилася в Особистому кабінеті з Паспортом продукту «Споживчий кредит» в порядку, за формою та за змістом, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією. Після чого для безпосереднього оформлення кредиту позивач в ІТС відповідача обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправления (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що позивач поставила відповідну відмітку в ІТС Товариства, після чого створила заявку на отримання кредиту згідно з обраними позивачем умовами. Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в його Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору. Після прийняття позичальником умов Кредитного договору позивач уклала з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний позивачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f18382», після чого позивач отримала кредит від кредитодавця в сумі 6000 грн. на свою платіжну карту. Реальна ціна та сукупна вартість кредитного договору зазначена в пунктах 2.6.4 ,2.6.5, 2.6.6, 5.7, 5.7.1, 5.7.2 та Угодою до кредитного договору (авто пролонгація), а нарахування та сплата штрафу за невиконання зобов`язань кореспондує вимогам абзацу 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач наголошує, що без проходження процедури реєстрації в ІТС Товариства, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без верифікації кредитної картки позивача, без підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також відповідач звертає увагу суду на те, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим.

Дослідивши письмові пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с.52).

Відповідно до укладеного договору № 256142-М від 23 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» та ОСОБА_1 , позивач отримала кредит у розмірі 6000,0 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку зі сплатою процентів за акційною процентною ставкою в розмірі 0,597% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 217,91%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення включно (а.с.73).

Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://mistercash.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

В Правилах надання грошових коштів в кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» від 02 грудня 2020 року №0212-1, визначено порядок та умови надання ТзОВ «Еквіфін Україна», грошових коштів у позику, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою-позичальником, які є сторонами Договору (а.с.64-71).

Відповідно до п.2.6.2 договору позика надається строком з 23.04.2021 року по 22.05.2021 року (а.с.73).

У встановлений термін позивач свої зобов`язання перед відповідачем щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав наступну угоду щодо продовження строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом/неоформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом - подовженим на наступних умовах, а саме: п.5.7.1 договору - строк автопролонгації договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно. Пунктом 5.7.2 договору передбачено, що в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2.99%; відповідно до п.5.8 договору сторони погодили, що угода на автопролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору; згідно з п.6.6. договору у разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суму кредиту) позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 2.99%, а за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з 1-го дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або оформлення позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору (а.с.74).

Пунктами 1.2 - 1.7 Угоди до Кредитного договору (автопролонгація) сторони узгодили, що в період автопролонгації з 23.05.2021 року по 11.06.2021 року включно позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2.99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 872,35%. Загальна вартість кредиту становить 13170,0 гривень (а.с.72-81).

У пункті 11.5 кредитного договору позивач підтвердив, що він повністю ознайомився і погоджується з умовами цього договору, вони є зрозумілими і справедливими для позичальника й на момент укладення цього договору він не знаходиться під впливом тяжких обставин (а.с.76).

У пункті 11.14 договору позики зазначено, що позивач підтверджує, що усвідомлює наслідки підписання цього договору аналогом власноручного підпису - електронним підписом одноразовим ідентифікатором і погоджується з ними (а.с.77).

Процедура укладення електронного договору з відповідачем здійснювалась шляхом заповнення формуляра в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://mistercash.ua (ITC), що повністю відповідає вимогам ст.ст.203, 205, 207, 634, 639, главі 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідачем, були здійснені дії в ITC на укладення електронного договору: заповнена заявка на отримання кредиту (вказано прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, дата народження, соціальний статус, дані про щомісячний дохід (пенсія), місце реєстрації та місце проживання); проведено ознайомлення з умовами кредиту, кредитним договором, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту через мережу Інтернет; проведено ознайомлення з чітким, зрозумілим та конкретним графіком погашення кредиту (одним платежем в кінці строку кредитного договору); верифікація платіжної карти; підписано договір №256142-М від 23 квітня 2021 року електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора у відповідному полі в ITC; після укладення кредитного договору відображається посилання на його завантаження (а.с.85-93).

Тобто, заповнення заявки в ITC, ознайомлення з умовами кредитування, підтвердження дійсності платіжної карти, введення одноразового ідентифікатора, як електронного підпису є логічним завершенням дій позивача спрямованих на укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредиту.

Кредитні кошти були перераховані на платіжну карту позивача 23 квітня 2021 року, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «ФК Контрактовий дім» (а.с.99).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання - під яким, відповідно до статті 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Товариство надсилає заявнику смс-повідомлення, або повідомлення через його особистий кабінет, або альтернативними каналами передачі електронний підпис одноразовим ідентифікатором. У випадку готовності заявника прийняти пропозицію (оферту) товариства, він вводить отриманий електронний підпис одноразовим ідентифікатором у відповідне поле та натискає кнопку «підписати договір» в особистому кабінеті. В момент введення заявником у відповідне поле в особистому кабінеті електронного підпису одноразовим ідентифікатором та натискання заявником кнопки «підписати договір» вважається, що заявник направляє, а товариство отримує електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства укласти договір на умовах запропонованих товариством, підписане електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пункт 4.25, 4.26 Правил а.с.66).

Так, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Таким чином, спірний кредитний договір та угода до кредитного договору укладені між сторонами 23 квітня 2021 року, в день оформлення та подання до ТОВ «МІСТЕР КЕШ» ОСОБА_1 відповідної заяви-анкети та перерахування їй суми кредиту 6 000,00 грн. а тому доводи позивача щодо непідписання нею договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірний договір укладено з використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором (номер паролю f18382 (а.с.80), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, заява-анкета на отримання кредиту містить персональні дані позивача, зокрема, його паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям його паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи. Однак, доказів внесення цих даних до анкети-заяви не позивачем, а іншою особою, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами, нею до суду не надано.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19, провадження №61-1416св20.

Крім того, ОСОБА_1 у позові визнала, що за кредитним договором №256142-М від 23 квітня 2021 року отримала від ТОВ «МІСТЕР КЕШ» кредит в розмірі 6000 грн., і цей факт підтверджений інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім». (а.с.99). З даних обставин випливає, що позивач добровільно надала відповідачу дані банківського рахунку для перерахування суми позики на підтвердження факту укладення договору.

Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до кредитного договору №256142-М від 23.04.2021 року цей договір укладено відповідно до Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», які знаходяться на сайті https://www.mistercash.ua разом з примірним договором.

Пунктом 11.7.1-11.7.2. кредитного договору позивач засвідчив, що перед укладанням договору він самостійно ознайомився з розміщеною на офіційному веб-сайті Товариства mistercash.ua інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення про отримання кредиту, на виконання та відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закону) Кредитодавець надав безоплатно Позичальнику у письмовій формі (у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») Паспорт споживчого кредиту, за формою, встановленою законом, у зв`язку з чим Кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги про надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частинами третьою та сьомою статті 9 Закону (а.с.76).

У пункті 11.9 кредитного договору позивач підтвердив, що до укладення цього договору від отримав від відповідача всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства, що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги Кредитодавця, що Позичальник ознайомлений з правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною Договору, і Політикою конфіденційності(а.с.76).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Еквіфін Україна» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Суд також відхиляє доводи позивача, що сторони не досягли однозначного розуміння щодо розміру відсоткової ставки та порядку її нарахування, оскільки в договорі визначено, що розмір відсотків складає 0,597 % на добу за кожен день користування кредитом, а за користування кредитом в період авто пролонгації Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2.99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.73,81).

Відтак, позивач підтвердила, що отримала усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодилася з ними.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільного Кодексу (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статей 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману.

З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Крім того, позивач вважає, що умови оспорюваного Кредитного договору, а саме що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що є несправедливим в розумінні, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Подібні правові висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06 грудня 2019 року в справі N 664/1261/16-ц (касаційне провадження N 61-25248св18), від 27 січня 2020 року в справі N 754/6091/18 (касаційне провадження N 61-11473св19).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у договорі кредиту, сторони визначили, що позичальник сплачує за користування кредитом товариству 217,91% річних від суми кредиту в розрахунку 0,597% на добу. Тип процентної ставки фіксована, а за користування кредитом в період авто пролонгації Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2.99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штраф є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення штрафвідіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Таким чином, стягнення штрафу як одного із видів неустойки може мати місце у випадку прострочення виконання зобов`язання, однак не може застосовуватися до часу відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.

У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Разом з тим, аргументи позивача є безпідставними, оскільки проценти узгоджені між сторонами за користування кредитом (п.2.6.4, п.1.4), а не як компенсація за неповернення кредиту. Водночас, штраф (п.13.3) за своєю суттю є штрафною санкцією за надання кредитодавцеві неправдиві, недостовірні дані та інформацію стосовно своєї особистості, роду занять та свого фінансового стану, а не компенсацією за невиконання умов договору.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а судом не встановлено обставин недійсності оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, тому судовий збір відповідно компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» (попереднє найменування юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна») про визнання недійсним договору відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ», Код , місцезнаходження: 03066, м. Київ, вул. М.Максимовича, буд. 8.

Суддя: Гирич С. В.