Справа № 761/891/23
Провадження № 2-н/761/159/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Романишена І.П., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України, зокрема, у разі, якщо заявлено вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Положеннями ст.163 ЦПК України визначено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України).

Так, в заяві про видачу судового наказу боржником зазначено ОСОБА_1 , однак заявником не надано правовстановлюючих документів на квартиру, які засвідчували б право власності або право користування боржника вказаним житловим приміщенням.

Разом з тим, копія акту прийому-передачі майнових прав, на який заявник посилається не є належним документом, який б підтверджував факт володіння чи користування житловим приміщенням, крім того, в акті вказана інша адреса розташування будинку.

Відповідно ч.1 ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 ст.30 ЦПК України унормовано, що вимоги які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих заявлених вимог, які стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Представник заявника, просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, за правилами виключної підсудності, передбаченими ст.30 ЦПК України, розгляд даної заяви територіально не підсудний Шевченківському районному суду м.Києва. Дотримання правил підсудності розгляду справи є однією з складових законності судового рішення. Розгляд справ з порушенням правил підсудності є грубим порушенням процесуального закону і підставою для скасування судового рішення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України, слід відмовити у видачі судового наказу.

Керуючись ст. 30, 162, 165, 167, 263, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА