Номер провадження: 22-ц/813/1241/23
Справа № 521/6690/20
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про відшкодування шкоди,

встановив:

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби (далі Другий Малиновський ВДВС) у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Суворовського відділу державної виконавчої служби, в подальшому - Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби, заміненого ухвалою суду від 21 липня 2020 року на Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби (т.1, а.с.179-180) (далі Другий Суворовський ВДВС) у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, та збільшивши свої позовні вимоги (т.1, а.с. 182-183), ставила питання про відшкодування шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково (т.2, а.с.79-91).

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. В іншій частину в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Крім того, 26.04.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено окрему ухвалу на ім`я начальника Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та начальника Другого Суворовського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою відповідного реагування та недопущення порушень законодавства (т.2, а.с.93-97).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну окремої ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.101-107).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.3, а.с. 88-95).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 25.01.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 06.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше півтора року (т.2, а.с. 136), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегією суддів також враховано, що в.о. начальника Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24.01.2023 року надав суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у відсутність представника ВДВС (т.3, а.с.96-97).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної окремої ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Суворовського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди.

Позивач просила суд застосувати при розгляді справи міжнародний договір - Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права з урахуванням того, що кошти, присуджені судом за 3,5 роки на здійснення виконання рішення суду, з вини держвиконавців, які не своєчасно вчиняли виконавчі дії, є незаконними, що в свою чергу привело до того, що 3,5 роки рішення суду не виконувалось, яке могло бути виконано за 1 місяць якби виконавчі дії вчинялись та вчинялись в строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження» - кошти знецінились у зв`язку з інфляцією в Україні і цей момент підлягає захисту Державою Україна.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2020 провадження у справі було відкрито (т.1, а.с.65-66).

В ході розгляду справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року було замінено другого відповідача по первісній позовній заяві на Другий Суворовський ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т.1, а.с.179-180).

Як було вказано вище, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 26.04.2021 р. позов ОСОБА_1 до Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Другого Суворовського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди було задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог було відмовлено (т.2, а.с.79-91).

В рішенні суду було встановлено, що 11.10.2015 року скаржниця ОСОБА_1 подала в Суворовський ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву і оригінал виконавчого листа №522/22987/13, виданий 14.07.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з СПД ОСОБА_2 боргу на її користь у розмірі 6216,00 грн.

19.11.2015 року старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС Шевчук О.Ю. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №49414431 про стягнення з СПД ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу (т.1, а.с.23, 49).

В подальшому було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Другого Малиновського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), для подальшого виконання,

22.07.2016 року головний державний виконавець Малиновського ВДВС Корецька І.С. винесла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки встановлено що державний виконавець Суворовського ВДВС всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив майновий стан відповідача за місцем виконання рішення, не перевірив наявність грошових коштів на арештованому рахунку в банківській установі, не перевірив наявність нерухомого майна зареєстрованого у відповідних реєстрах та інше.

15.09.2016 року головний державний виконавець Суворовського ВДВС Шевчук О.Ю. вдруге винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника боргу на користь ОСОБА_1 , а фактично продовжила виконання постанови від 19.11.2015 року, яка не виконана у зв`язку з бездіяльністю держвиконавця ВДВС більше 10 місяців (т.1, а.с. 91).

14.08.2017 року головний державний виконавець Суворовського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевчук О.Ю. винесла постанову про передачу справи до Другого Суворовського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, в строк до 14.08.2017 року (т.1, а.с.98).

17.01.2018 року головним державним виконавцем Суворовського ВДВС Шевчук О.Ю. винесена постанова про арешт коштів боржника та направила її до АБ «Укргазбанк» для виконання (т.1, а.с. 117).

Проте, вказаний банк відмовився виконати постанову державного виконавця, оскільки коштів боржника на його рахунку недостатньо, а що стосується запиту від 17.01.2018 року № 122 щодо залишку коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунку боржника, то зазначені обставини містять банківську таємницю. При цьому в листі зазначено, що вимога керівника державного органу (чи його заступника) не відповідала чинному законодавству, а саме не мала підпису керівника державного органу. У разі надходження до банку вимоги, яка буде відповідати чинному законодавству України, вона буде виконана (т.1, а.с.120).

Постанова про арешт коштів боржника та вимога вдруге державним виконавцем до банку не направлялась, що привело до тривалого невиконання рішення суду та порушення прав стягувача.

02.05.2018 року головним державним виконавцем Шевчук О.Ю. одноособово, в порушення інструкції про складання актів обстеження жилих та не жилих приміщень і без залучення понятих, фото і відеозйомки, складений акт в-36/1 про те, що за вказаною адресою: АДРЕСА_1 боржника не знайдено (т.1, а.с.119).

Оскільки, згідно довідки ВАДР ГУДМС боржник зареєстрований в АДРЕСА_2 , що територіально належить до Малиновського ВДВС, головний державний виконавець Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевчук О.Ю. 21.06.2018 року винесла постанову про передачу справи до Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, у строк до 21.06.2018 року (т.1, а.с.122).

Копія постанови про передачу виконавчого провадження в Другий Малиновський ВДВС в порушення ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу та боржнику не висилалась, тому скаржник не могла її оскаржити в установленому законом порядку.

18.07.2018 року державний виконавець Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Іскра Р.І. виніс постанову про прийняття виконавчого провадження (т.1, а.с.124).

01.08.2018 року держвиконавцем Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Іскрою Р.І. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку АБ «Укргазбанк» та інших рахунках, але належно оформленої та підписаної керівником органу постанова та платіжна вимога до банку не направлена (т.1, а.с.127).

16.10.2018 року держвиконавець Другого Малиновського ВДВС м. Одеса одноособово, без наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла, склала акт держвиконавця, що на момент виходу за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , боржника виявлено не було.

21.12.2018 року державний виконавець Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Гульчак А.С. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, посилаючись на п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано, що за зазначеною адресою боржника та належне йому майно виявлено не було, на виклик він не з`явився (т.1, а.с.131). Зазначену постанову скаржник отримала 16.02.2019 року, після чого 18.02.2019 року вона звернулась до Другого Малиновського ВДВС для ознайомлення з матеріалами справи.

Проте, вказана постанова була скасована постановою того ж державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Гульчак А.С. від 22.12.2018 року (т.1, а.с. 134).

27.02.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною, заінтересовані особи: Другий Малиновський ВДВС міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Суворовський ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

09.04.2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною, заінтересовані особи: Другий Малиновський ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Суворовський ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Визнано бездіяльність Другого Малиновського ВДВС міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в особі начальника відділу Войтенка Володимира Вікторовича та державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гульчак Анни Сергіївни по виконавчому листу № 522/22987/13 неправомірною. Визнано постанову про повернення виконавчого листа № 522/22987/13 стягувачу від 21.12.2018 року державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Гульчак Анни Сергіївни, незаконною та неправомірною. Визнано бездіяльність Другого Суворовського ВДВС міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в особі начальника відділу Коваленка Володимира Олександровича та головного державного виконавця ВДВС Шевчук Олени Юріївни по виконавчому листу № 522/22987/13 - неправомірною (т.1, а.с.14-16, 44-46).

18.03.2019 року розпорядженням № 52243359 начальника ВДВС Войтенко В.В. грошові кошти у сумі 6216 грн. перераховано на користь ОСОБА_1 (т.1, а.с. 138-139).

25.03.2019 року постановою державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Гульчак А.С. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/22987/13, виданого 14.07.2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з СПД ОСОБА_2 боргу на її користь у розмірі 6216,00 грн., у зв`язку з повним виконанням (т.1, а.с. 141).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що дії посадових осіб як Другого Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, так і Другого Суворовського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області визнавалися неправомірними, постанова про повернення виконавчого листа № 522/22987/13 стягувачу від 21.12.2018 року незаконною і неправомірною.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що у рішенні від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), ЄСПЛ зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006-…). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Крім того, застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року) ЄСПЛ знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Оскільки відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1, то суд дійшов правомірного висновку про необхідність про викладене довести до відома Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та начальника Другого Суворовського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою відповідного реагування та недопущення порушень законодавства в подальшій діяльності.

При цьому судом правильно зазначено, що оскільки виконання судового рішення це остаточна і обов`язкова для виконання стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, то невиконання судового рішення на користь ОСОБА_1 , є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ч.1 ст. 6 Конвенції.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність про викладене довести до відома Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою відповідного реагування та недопущення порушень законодавства.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти окремої ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної окремої ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки окрема ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану окрему ухвалу - залишити без змін.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суду апеляційної інстанції слід дослідити обставини і докази по справі, викладені в апеляційній скарзі, що стосуються фактів навмисного порушення законодавства держвиконавцями та начальниками ВДВС, які досліджувались в суді першої інстанції, але помилково не вказані в окремій ухвалі, у зв`язку з чим окрему ухвалу слід змінити і доповнити її резолютивну частину висновками суду про всі порушення законодавства держвиконавцями та начальниками ВДВС, які не давали відповіді на заяви позивача, не перевіряли невиконання рішення держвиконавцями, що привело до 3,5 років невиконання рішення суду замість одного місяця, шляхом незаконної бездіяльності, навмисного невиконання строків виконавчих дій і зовсім не вчинення виконавчих дій, у т.ч. службову недбалість держвиконавців, що має ознаки кримінального правопорушення, у т.ч. дослідити незаконні постанови держвиконавців, не основаних на нормах Закону, то колегія суддів зазначає, що вказані обставини встановлені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року, у цивільній справі № 522/22987/13-ц, провадження № 4-с/522,195/19 (т.1, а.с. 14-16, 44-46), а тому підстав для вказання цих обставин повторно у даній справі, не вбачається.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів того, що у вищевказаній цивільній справі постановлювалась окрема ухвала суду.

Стосовно клопотань заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, що із заявлених 7 клопотань, окремої ухвали суду першої інстанції стосується частково клопотання № 5 (т.3, а.с. 13) та клопотання № 6 (т.3, а.с.56-57).

З приводу зазначених клопотань слід зазначити, що клопотання № 5 стосується направлення ОСОБА_1 копій 2-х ухвал Одеського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження на рішення Малиновського районного суду м. Одеси та на окрему ухвалу того ж суду, а також повідомити її про дату, час та місце розгляду справи.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що дане клопотання було виконане Одеським апеляційним судом (т.2, а.с. 136,137, 169,171, 178,180, т.3, а.с. 90, 94).

Більше того, 04.10.2022 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 7, в якому, між іншим, ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції перенести судове засідання, призначене на 05.10.2022 року (т.3, а.с.74, 87).

При цьому колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги у всіх документах, а також у клопотаннях особисто вказувала місце свого мешкання: АДРЕСА_3 , куди і направлялась поштова кореспонденція суду, а також свій номер телефону, по якому вона була належним чином і завчасно сповіщена про час і місце судового засідання, в якому ухвалено дане судове рішення, тобто, на 25.01.2023 року, на 12:00:00 год. (т.3, а.с.94).

Стосовно клопотання № 6, то його заявник просила суд першої інстанції встановити обставину навмисного невиконання та перешкоджання виконання державними службовцями ВДВС рішення суду, що набрало законної сили, довготривалого і зухвалого невиконання судового рішення, протягом 3,5 років, а також невиконання своїх службових обов`язків службовими особами обох ВДВС. При цьому заявник клопотання просила зазначити, що в діях держслужбовців та їх начальників є ознаки складу злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне вказати, що матеріали справи не мають доказів навмисного невиконання або перешкоджання виконання державними службовцями ВДВС рішення суду, що набрало законної сили, а також того, що в діях держслужбовців та їх начальників вищевказаних ВДВС є ознаки складу злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра