Постанова

Іменем України

23 березня 2023 року

м. Київ

справа № 2о-350/10

провадження № 61-12946св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, правонаступником якої є Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області,

особи, які подали апеляційні скарги: Закарпатська обласна рада, прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, правонаступником якої є Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, підписану адвокатом Гончаровим Валентином Вікторовичем, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в складі колегії суддів Кожух О. А., Куштана Б. П., Фазикош Г. В.,

Історія справи

Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2010 року Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність.

Заява обґрунтована тим, що на території сільської ради знаходиться нерухоме майно - Невицький замок. Рішенням виконавчого комітету Кам`яницької сільської ради від 28 січня 2009 року № 8 Невицький замок визнано безхазяйним нерухомим майном та взято на облік. Оскільки з моменту взяття нерухомої речі на облік пройшло більше року і жодних звернень осіб, які б вважали себе власником майна немає, то сільська рада просила задовольнити заяву і передати безхазяйне нерухоме майно (Невицький замок) у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року заяву Кам`яницької сільської ради задоволено. Передано безхазяйне нерухоме майно - Невицький замок у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки з дня взяття на облік Невицького замку як безхазяйної нерухомої речі сплинув один рік та будь-яких звернень від осіб, які б вважали себе власниками вказаного майна, не надходило, то в силу вимог частини другої статті 335 ЦК України таке майно підлягає передачі у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року скасовано, заяву Кам`яницької сільської ради залишено без розгляду та роз`яснено заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки Невицький замок-фортеця є об`єктом пам`яток культурної спадщини та відноситься до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, то наявний спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Прокурор належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради. Крім того, прокурор не був залучений судом до участі у справі та про оскаржуване рішення дізнався лише 25 травня 2018 року, що свідчить про наявність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області задоволено частково, постанову апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що враховуючи імперативний характер положень абзацу 3 частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та те, що річний строк, визначений у вказаній статті для прокуратури, є присічним і поновленню не підлягає, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, поданою після спливу річного строку з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.

У травні 2020 року Закарпатська обласна рада як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважала, що суд вирішив питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року. Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 29 травня 2020 року Закарпатській обласній раді поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито провадження за її апеляційною скаргою.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради залишено без розгляду, апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року скасовано, а заяву Кам`яницької сільської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність залишено без розгляду з роз`ясненням заявнику права на подання позову на загальних підставах.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в цій справі, а тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду. Установивши наявність спору про право між заявником та Закарпатською обласною радою, який не може бути вирішений у порядку окремого провадження, апеляційний суд залишив заяву Кам`яницької сільської ради без розгляду. Порушення прав Закарпатської обласної ради оскарженим судовим рішенням колегія суддів мотивувала тим, що саме Закарпатська обласна рада є органом, уповноваженим здійснювати управління майном, що є у власності територіальних громад області. При цьому колегія суддів відхилила посилання заявника на положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо пропуску Закарпатською обласною радою присічного річного строку на апеляційне оскарження, оскільки вказані положення не були чинними як на момент ухвалення оскарженого рішення суду першої інстанції, так і на момент подання апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи

У серпні 2020 року Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, в якій просить її скасувати в частині задоволення апеляційної скарги Закарпатської обласної ради як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував вказівок суду касаційної інстанції, наявних у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року, та не звернув уваги на те, що в разі подання органом державної влади апеляційної скарги після 15 грудня 2017 року на рішення суду першої інстанції, прийняте до 15 грудня 2017 року, застосуванню підлягають положення частини третьої статті 297 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, про те, що для таких органів установлено присічний річний строк на апеляційне оскарження. Зазначав, що в апеляційній скарзі орган місцевого самоврядування не мотивував неподання ним апеляційної скарги відразу після того, як йому стало відомо про судове рішення. Заявник також указував, що постанова апеляційного суду прийнята на підставі недопустимих доказів та в складі суду, якому було заявлено обґрунтований відвід.

У грудні 2021 року від Закарпатської обласної ради та Закарпатської обласної прокуратури до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, в якому вони просили залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Відзиви мотивовані тим, що апеляційний суд зробив правильний висновок щодо наявності спору про право та доцільності залишення заяви Кам`яницької сільської ради без розгляду. Вказували, що суд апеляційної інстанції вірно визначився з процесуальним законом, який підлягає застосуванню, оскільки апеляційна скарга органом місцевого самоврядування подана в травні 2020 року, а тому положення статті 297 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, застосуванню не підлягають. Вказували також, що доводи заявника про ухвалення оскарженого судового рішення судом у складі, якому було заявлено обґрунтований відвід, не заслуговують на увагу, оскільки заявлений відвід був мотивований незгодою з процесуальним рішенням суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки судовий збір сплачений не в повному обсязі.

На виконання вимог указаної ухвали Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області подала документ, який підтверджує сплату судового збору, та усунула недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У грудні 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року зупинено касаційне провадження у справі № 2о-350/10 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року поновлено касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року залучено Оноківську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області до участі в справі як правонаступника Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Вухвалі Верховного Суду від 16 листопада 2020 року вказано, що Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області просить скасувати постанову апеляційного суду, та посилаючись на пункт 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає, що суд при вирішенні справи не застосував висновків Верховного Суду постанову Верховного Суду від 07 травня 2018 року в справі № 2-2858/07, в якій викладено висновок про застосування норми права в подібних правовідносинах, а саме щодо обмеженості одним роком строку на апеляційне оскарження судових рішень для прокурора та органів державної влади і місцевого самоврядування, та який не був урахований у постанові апеляційного суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 04 серпня 1963 року № 970 та рішенні Закарпатської обласної ради від 27 лютого 2009 року № 815, паспорту архітектури та містобудування національного значення на замок, які є недопустимими доказами для встановлення факту наявності у Закарпатської обласної ради права власності на Невицький замок.

Аналіз змісту касаційної скарги дає підстави для висновку, що постанова апеляційного суду оскаржена в касаційному порядку в частині задоволення апеляційної скарги Закарпатської обласної ради та залишення заяви Кам`яницької сільської ради без розгляду. Постанова апеляційного суду в частині залишення без розгляду апеляційної скарги прокуратури в касаційному порядку не оскаржується та Верховним Судом не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на території Кам`яницької сільської ради знаходиться будівля Невицького замку.

Рішенням Кам`яницької сільської ради від 28 січня 2009 року № 8 будову Невицького замку, яка розташована в урочищі «Невицький замок», визнано безхазяйним нерухомим майном.

Апеляційний суд установив, що постановою Ради Міністрів УРСР від 04 серпня 1963 року №970 будівлю Невицького замку взято на державний облік та під особливу охорону держави як пам`ятку архітектури національного значення, що підтверджується паспортом Держбуду УРСР.

Відповідно до Закону України від 23 вересня 2008 року N 574-VI «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» замок ХII-XV століття в с. Невицьке Ужгородського району, охоронний номер 194, не підлягає приватизації.

Рішенням 23-ої сесії 5-го скликання Закарпатської обласної ради від 27 лютого 2009 року за №815 «Про внесення змін до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» Невицький замок-фортецю внесено у Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Управлінню майна комунальної власності обласної державної адміністрації доручено здійснити організаційно-правові заходи щодо приймання об`єкта (виготовити свідоцтво про право власності, інвентарну справу та інші необхідні документи).

Міністерством культури і туризму України виготовлено Паспорт архітектури та містобудування національного значення на Невицький замок-фортецю, в якому зазначено, що об?єкт взято на державний облік та визначено категорію пам?ятки, а у розділі «Власник» вказано «Комунальна власність».

За таких обставин апеляційний суд установив, що Невицький замок-фортеця відноситься до об`єктів пам`яток культурної спадщини на праві комунальної власності.

Позиція Верховного Суду

Щодо підстав для поновлення Закарпатській обласній раді строку на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року заяву Кам`яницької сільської ради задоволено. Передано безхазяйне нерухоме майно - Невицький замок у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

У травні 2020 року Закарпатська обласна рада як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважала, що суд вирішив питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2010 року. Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 29 травня 2020 року Закарпатській обласній раді поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито провадження за її апеляційною скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статі 3 ЦПК України).

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 13 підпункту 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зазначено, що: «оскільки апеляційна скарга учасниками справи була подана 03 квітня 2018 року на рішення суду першої інстанції, ухвалене 24 квітня 2013 року, то апеляційний суд правильно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі

№ 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що: «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц). […] Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним до судових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання Закарпатською обласною радою апеляційної скарги незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Установивши, що Закарпатська обласна рада, будучи власником спірного нерухомого майна, не була залучена до участі в справі, а також надавши оцінку конкретним обставинам справи щодо обізнаності заявника про оскаржене судове рішення та наявності в нього об`єктивної можливості звернутися до суду за захистом своїх прав, апеляційний суд в ухвалі від 29 травня 2020 року з посиланням на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнявши до уваги суспільний інтерес до спірного нерухомого майна - Невицького замку-фортеці ХIV століття, який є пам`яткою архітектури національного значення, обґрунтував наявність підстав для втручання у принцип res judicata та поновлення Закарпатській обласній раді строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку з викладеним колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що Закарпатська обласна рада та суд апеляційної інстанції не мотивували необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував положення абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України в редакції Закону № 4176-VI, яким для органів місцевого самоврядування встановлено річний присічний строк на апеляційне оскарження судових рішень, колегія суддів не приймає, оскільки вказана норма права не була чинною як на момент ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення, так і на момент подання Закарпатською обласною радою апеляційної скарги.

Щодо наявності в Закарпатської обласної ради права на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та висновку суду апеляційної інстанції про існування спору про право

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскаржена постанова апеляційного суду прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги Закарпатської обласної ради, яка не була залучена судом до участі в справі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У справі, що переглядається:

Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність, вважаючи Невицький замок безхазяйним майном;

Кам`яницька сільська рада будь-яких заінтересованих осіб до участі в справі не залучила;

апеляційний суд установив, що рішенням 23-ої сесії 5-го скликання Закарпатської обласної ради від 27 лютого 2009 року за №815 «Про внесення змін до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» Невицький замок-фортецю внесено у Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Управлінню майна комунальної власності обласної державної адміністрації доручено здійснити організаційно-правові заходи щодо приймання об`єкта (виготовити свідоцтво про право власності, інвентарну справу та інші необхідні документи). Міністерством культури і туризму України виготовлено Паспорт архітектури та містобудування національного значення на Невицький замок-фортецю, в якому зазначено, що об?єкт взято на державний облік та визначено категорію пам?ятки, а у розділі «Власник» вказано «Комунальна власність»;

за таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що між Кам`яницькою сільською радою та Закарпатською обласною радою існує спір щодо правового режиму Невицького замку-фортеці як безхазяйного майна або пам`ятки культурної спадщини;

установивши, що оскаржене судове рішення стосується прав та інтересів Закарпатської обласної ради, яка наполягає на тому, що саме вона є власником Невицького замку, а також наявність спору про право, апеляційний суд вірно вважав наявними підстави для залишення заяви Кам`яницької сільської ради без розгляду та необхідність її вирішення в порядку позовного провадження.

Щодо доводів касаційної скарги про розгляд справи складом суду, якому було заявлено обґрунтований відвід

У частині першій статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Belukha v. Ukraine, № 33949/02, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Кам`яницька сільська рада подала заяву про відвід колегії суддів Кожух О. А., Куштана Б. П. та Фазикош Г. В., яку мотивувала тим, що існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів. Зокрема, вказувала на те, що з огляду на висновок Верховного Суду в цій справі в суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Закарпатської обласної ради, поданою після спливу річного строку з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 22 липня 2020 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено та зазначено, що зі змісту поданої Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району заяви про відвід суддів Кожух О. А., Куштана Б. П. і Фазикош Г. В. убачається, що така заява зводиться до незгоди сторони з процесуальними рішеннями суддів у цій справі, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів чи заінтересованості у справі та не може бути підставою для їх відводу.

Оскільки заява Кам`яницької сільської ради про відвід суддів обґрунтована виключно її незгодою з процесуальними рішеннями суддів, тому відсутні підстави для визнання судом касаційної інстанції підстав заявленого відводу суддям апеляційного суду обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги в зв`язку з необхідністю врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21), не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права або з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

З урахуванням висновків щодо суті касаційної скарги судові витрати за касаційний перегляд справи покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, правонаступником якої є Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, підписану адвокатом Гончаровим Валентином Вікторовичем, залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в частині задоволення апеляційної скарги Закарпатської обласної ради та залишення заяви Кам`яницької сільської ради без розгляду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук