У х в а л а

19 січня 2023 року

м. Київ

справа № 338/966/20-ц

провадження № 61-50 ск 23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу та доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду

від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області

від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, площею 0,0147 га, що знаходиться на ділянці, кадастровий номер :01:001:0134, стосовно якої за рішенням Богородчанського районного суду Київської області від 31 липня 2019 року у справі № 338/158/19 встановлено земельний сервітут у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у спосіб демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев. Покладено на відповідача обов`язок не чинити інших перешкод у проході та проїзді згаданою частиною земельної ділянки.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Богородчанського районного суду Івано/Франківської області від 25 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 250 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року та додаткове рішення Богородчанського районного суду від 25 листопада 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області

від 19 жовтня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у частині залишення без змін рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року залишено без змін (провадження № 61-4314св21).

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано?Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року визнано неподаною і повернуто заявникові (провадження № 61-12038ск22).

02 січня 2023 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду

від 31 жовтня 2022 року, у якій просила ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду її апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

1. Касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

До касаційної скарги заявником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважним причин, оскільки уже зверталася до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на зазначене судове рішення. Проте ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 грудня

2022 року її касаційна скарга була визнана неподаною та повернута заявникові. Також зазначено, що повернення касаційної скарги

не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вищезазначені доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, так як заявник знала, що 31 жовтня 2022 року ухвалювалось оскаржуване судове рішення, подала касаційну скаргу, проте відсутні підтвердження того, що перешкоджало заявникові виконати у повному обсязі вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 05 грудня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху у визначений судом строк. Касаційну скаргу було повернуто у зв`язку із невиконанням вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги. Невиконання вимог ЦПК України та суду не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження. Такі доводи заяви по суті може свідчити про штучне збільшення строку для оскарження.

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду

в такому його елементі як правова визначеність.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

2. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції

до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, до касаційної скарги заявником додано клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан. Зазначаючи, що доходи не отримує, перебуває на обліку як безробітна

у Богородчанському району філії Івано-Франківського обласному центрі зайнятості. На підтвердження вказаних обставини заявником надано відповідні докази.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж

до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи

за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними

чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є безумовними підставами для звільнення її від сплати судового збору, оскільки заявником

не надано суду касаційної інстанції доказів на підтвердження її реального майнового стану (наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків

у банківських установах, тощо), який перешкоджає заявнику виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачені умови звільнення від сплати судового збору лише позивачів.

Інші надані заявником докази не містять даних, які б свідчили про наявність достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Варто зазначити, що відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку з наведеним, заявникові за подання касаційної скарги до Верховного Суду необхідно сплатити судовий збір.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,

в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на ухвалу суду, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 684 грн, то особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити 536 грн 80 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати докази про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про

що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року неповажними.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення

від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу та доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня

2022 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько