ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1810/23 Справа № 2-4830/11 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та державний виконавець Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Харченко Тетяни Володимирівни про визнання неправомірними дій та зобов`язання перерахувати заборгованість зі сплати аліментів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника Таряніка Кирила Олексійовича на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022року (головуючий в суді першої інстанції Городецький Д.І.), -

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Харченко Тетяни Володимирівни - Державний виконавець, в якій викладено вимоги про визнання неправомірними дій щодо розрахунку заборгованості і скасування розрахунку заборгованості № 55801 від 02 серпня 2021року по сплаті аліментів за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012року за період з квітня 2012року по 01 серпня 2021року, вимагав визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця по неврахуванню квитанцій щодо сплати аліментів, зобов`язати перерахувати заборгованість та зобов`язати Державного виконавця змінити в автоматизованій системі відомості про стягувача.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Державний виконавець невірно здійснювала розрахунок без врахування відомостей з приводу того, що боржник працював за спеціальністю слюсар-ремонтник та для розрахунку слід було брати показники середньомісячної заробітної плати по регіону саме за такою професією.

Також, ОСОБА_1 в обґрунтування заяви вказував на те, що він добровільно виконував рішення суду, однак Державний виконавець не врахувала всіх сум сплачених в рахунок аліментів, при цьому не врахувала зміну прізвища стягувача.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022року відмовлено в задоволенні скарги. Суд першої інстанції правові підстави для відмови вбачав у тім, що розрахунок здійснений у відповідності з вимогами діючого законодавства виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості та у відповідності до фактичного змісту своєчасно наданих боржником Державному виконавцю квитанцій.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Таряніка Кирило Олексійович висловив вимогу скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема не врахував того, що окрім добровільної сплати аліментів боржник ОСОБА_1 жодних інших фінансових зобов`язань перед стягувачем не мав. Та в порушення вимог чинного законодавства Державним виконавцем під час проведення виконавчих дій не встановлено дані які ідентифікували стягувача після зміни нею прізвища.

Також на думку заявника апеляційної скарги судом порушені норми процесуального права, так як суд не врахував всіх письмових доказів наданих заявником, не витребував офіційні статистичні дані в Держаного виконавця і докази в Акціонерного товариства «Укрпошта».

У відзиві на апеляційну скаргу Державний виконавець Харченко Т.В. заперечувала проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої апеляційні вимоги щодо невірного визначення розміру середнього заробітку взятого для розрахунку розміру аліментів та щодо неврахування всіх доказів щодо фактичного добровільного погашення заборгованості не підтверджено належним чином і не доведено обставин на спростування висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Каряка Анастасії Іванівни та державного виконавця Харченко Т.В., за відсутності ОСОБА_1 явка якого є необов`язковою, повідомленого про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

03 квітня 2012року Державним виконавцем на підставі виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012року відкрито виконавче провадження ВП № 35284255 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_5 12 червня 2006року аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку, щомісячно /а.с.80, 82/.

Довідка від 11 квітня 2012року № 1/1104 містить відомості про те, що ОСОБА_1 справді працював в ТОВ НВП з іноземними інвестиціями «Укртрубоізол» на посаді слюсаря-ремонтника з 09 серпня 2011року /том І а.с.85/.

Постановою Державного виконавця Терханової О.В. від 24 квітня 2012року було звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримував в ТОВ НВП з іноземними інвестиціями «Укртрубоізол» на посаді слюсаря-ремонтника /том І а.с.87/.

Із повідомлення ТОВ НВП з іноземними інвестиціями «Укртрубоізол» та наказу № 98/1-к від 11 квітня 2012року вбачається, що 11 квітня 2012року ОСОБА_1 був звільнений з роботи в товаристві за власним бажанням /том І а.с.88/.

Заявником надані фіскальні чеки про переказ коштів, із буквального змісту яких можна частково встановити час здійснення переказів, призначення платежів та найменування отримувача, а також обмежені дані з приводу сум переказів /том І а.с.117-139, 153-161/.

В розрахунках заборгованості по аліментах з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини сина ОСОБА_5 12 червня 2006року Державним виконавцем визначені наступні сукупні розміри заборгованості:

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 червня 2018року сукупний розмір заборгованості в сумі 44334,78грн /том І а.с.102-103/;

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 січня 2019року сукупний розмір заборгованості в сумі 71623,2грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том І а.с.140-141/;

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 червня 2019року сукупний розмір заборгованості в сумі 80935,44грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том І а.с.147-148/;

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 липня 2021року сукупний розмір заборгованості в сумі 138871,6грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том І а.с.147-148/;

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 серпня 2021року сукупний розмір заборгованості в сумі 122133,19грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том І а.с.20-21/;

за період починаючи з 14 грудня 2011року по 01 жовтня 2021року сукупний розмір заборгованості в сумі 103197,7грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /том І а.с.201-202/.

ОСОБА_4 надав свій розрахунок згідно якого за період з 26 квітня 2012року по 01 серпня 2021року сума всіх сплачених ним добровільно сум в рахунок погашення заборгованості по аліментах становить 66656,68грн /том І а.с.232-233/.

Суд першої інстанції відмовляючи в скарзі вважав що Державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, при цьому суд вважав що із змісту наданих квитанцій суд був позбавлений можливості упевнитися в тому що в них йшлося про сплату аліментів в іншому розмірі, і такі письмові документи не являлися належним підтвердженням сплачених всіх сум в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так суд до спірних правовідносин обґрунтовано застосував положення Закону України "Про виконавче провадження" - Закон /в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ та виходив із змісту статті 18 Закону якою передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У даній справі заявник заперечував відсутність боргу у розмірі визначеному Державним виконавцем за тих обставин, що він виплачував аліменти у розмірі визначеному рішенням суду виходячи із його фактичних доходів як особа, яка працевлаштована та отримує заробітну плату, наявність обставин щодо сплати позивач пов`язував із відправленнями через Укрпошту.

Виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального розміру, передбаченого Сімейним кодексом України /стаття 71 СК України/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаної норми права заявник, як платник аліментів свої вимоги обґрунтовував наявністю Довідки про його працевлаштування в ТОВ НВП з іноземними інвестиціями «Укртрубоізол» на посаді слюсаря-ремонтника з 09 серпня 2011року, виходячи із змісту якої вважав за необхідне здійснення розрахунку розміру аліментів з урахуванням займаної посади.

Частина шоста статті 71 Закону визначає, що у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюється з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

За підтверджених обставин, виконавець звернула стягнення на заробітну плату заявника, однак станом на квітень 2012року ОСОБА_1 був звільнений з роботи в товаристві за власним бажанням, та ніщо не вказує на те, що Державний виконавець не врахувала даних обставин і не підтверджено, що суми фактичної заробітної плати не було враховано в розрахунку заборгованості по аліментах.

Отже суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення наданої довідки і обґрунтовано вважав що після припинення роботи в товаристві в Державного виконавця не існувало правових підстав для визначення розміру аліментів з урахуванням роботи слюсаря-ремонтника.

Частиною третьою статті 71 СК України передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Та судом першої інстанції дана правова оцінки ключовому аргументу заявника, який не підтвердив належними та допустимими доказами обставин з приводу його офіційного працевлаштування, та отриманої заробітної плати (доходу).

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи ненадання заявником доказів Державному виконавцю в підтвердження тих обставин що він працював і мав дохід суд не міг пересвідчитися обґрунтованості вимог позивача, та відхиляючи ключові аргументи, висунуті заявником в апеляційній скарзі, припущення щодо посади та заробітку не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля. Таким чином, воно не могло задовольнити вимогу законності, передбачену чинним законодавством.

За конкретних обставин цієї справи ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість для надання суду апеляційної інстанції доказів в підтвердження обставин якими він обґрунтовував свої вимоги, однак останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для того щоб він реалізував свої права в апеляційному суді, суд позбавлений можливості примусити заявника до вчинення ним певних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та надав можливість боржнику реалізувати в повній мірі процесуальні права сторони спору.

Та реалізуючи принцип змагальності сторін в цивільному процесі та з огляду на те, що доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України, а справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, апеляційний суд у цьому аспекті, враховуючи що фіскальні чеки можуть мати значення для вирішення справи такі питання розглянув. Та суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі, оскільки зміст цих платіжних документів (фіскальних чеків) як надважливих ключових аргументів заявника не є свідченням внесення коштів ним як платником та не вказує на цільове призначення платежів як таких що пішли на погашення аліментів.

З огляду на факти справи, доводи сторін і свої висновки сам факт того, що ОСОБА_1 надав фіскальні чеки, в яких не йшлося про сплату ним саме аліментів на користь стягувача, неможливо встановити дату та суми таких платежів, не були достатніми для пояснення того, чому інтереси утримувачки аліментів та її пояснення мали поступитися місцем інтересам платника і чому розглянувши по суті аргументи заявника, щодо не врахування Державним виконавцем у розрахунку заборгованості всіх сум в яких не зрозуміло про що йшлося - суд мав їх взяти до уваги.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та за таких підстав вважає, що відповідно до статей 374, 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023року.

Судді: