19.01.2023 227/323/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 січня 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Вологжаніній К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій окрім неї зареєстровані її донька та колишній чоловік ОСОБА_3 , шлюб з яким було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2017 року. Позивач зазначає, що в березні 2017 р. відповідач зібрав свої речі та виїхав із вищевказаної квартири, його місце знаходження невідоме, а вона весь цей час самостійно утримує квартиру, що негативно впливає на її матеріальне становище. Також позивач зазначає, що в неї обмежене право розпорядження квартирою, що порушує її права, як власника. Враховуючи зазначене, позивач просила суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву подано до суду не було.

Сторони в судове засідання не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала, сплачений судовий збір просила не відшкодовувати з відповідача. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду також не було подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить копія договору купівліпродажу квартири від 27.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 915, право власності на квартиру зареєстровано в БТІ, даний факт підтверджується копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, будинковою книгою (а.с. 9-15).

З копії рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2017 року вбачається, що шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 розірвано (а.с. 16).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується витягом №121 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.01.2022 року № 1.10-36/235 та довідкою, виданою виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради Краматорського району Донецької області від 16.02.2022 року (а.с. 18,27).

З акту, складеного депутатом Новодонецької селищної ради Бобрун С.В. від 27.01.2022 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , 1969 р.н., фактично за даною адресою не мешкає 5 років (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, позивач як власник квартири має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому вказаним майном на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі понад один рік без поважних причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, доказів перешкоджання з боку позивача аба інших осіб в проживанні відповідача в цій квартирі виявлено не було, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаної особи такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , і вони підлягають задоволенню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в заяві судові витрати просила не стягувати з відповідача, в зв"язку із чим судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.386 ЦК України, ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Корнєєва

19.01.2023