У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Нагорної М.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Іващенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О., стягувач: АТ «Державний експортно-імпортний банк України», заінтересована особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, в особі свого представника - адвоката Шипілова О.В., звернувся до суду зі скаргою щодо визнання дій Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. щодо винесення постанови про передачу виконавчого провадження № 69981390 від 02.11.2022 неправомірними; скасування постанови Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. про передачу виконавчого провадження № 69981390 від 02.11.2022 року до Обухівського відділу виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), на підставі виконавчого листа №754/10595/15-ц виданого 07.11.2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з заявника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» коштів у сумі 3 072 570,35 грн. та витрати судового збору в сумі 3 654,35.

Заява обґрунтована тим, що 05.10.2022 року Старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69981390 на підставі виконавчого листа №754/10595/15-ц, виданого 07.11.2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з заявника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» коштів у сумі 3 072 570,35 грн. та витрати судового збору в сумі 3 654,35.

02 листопада 2022 року Старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 69981390 до Обухівського відділу виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Про винесену постанову заявнику стало відомо лише 18.11.2022 року, коли він був змушений їхати за колишньою адресою проживання та отримав від поштаря АТ «Укрпошта» листа, надісланого поштовим відправленням №036.

Причиною винесення постанови про передачу виконавчого провадження № 69981390 від 04.10.2022 року є клопотання від представника боржника згідно якого встановлено, що боржник зареєстрований та проживає з адресою: АДРЕСА_1 , а також згідно з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно за вище зазначеною адресою за боржником (заявником) зареєстровано будинок.

Таким чином, на думку заявника винесена постанова Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. винесена поза межами своєї компетенції без рішення начальника управління забезпечення примусового виконання рішень.

Отже, на підставі викладених обставин, заявник звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання в справі.

У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені в скарзі.

У судовому засіданні представник стягувача заперечувала щодо вимог скарги посилаючись на подані нею письмові заперечення.

Старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи сповіщалася належним чином, в ході розгляду справи подала письмові пояснення по справі, однак витребувані ухвалою суду матеріали виконавчого провадження не надала, посилаючись на те, що не має такої можливості, оскільки всі матеріали виконавчого провадження № 69981390 перебувають на виконанні в Обухівському відділі виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення представника заявника, представника стягувача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги та відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що 05.10.2022 року Старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69981390 на підставі виконавчого листа №754/10595/15-ц, виданого 07.11.2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з заявника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» коштів у сумі 3 072 570,35 грн. та витрати судового збору в сумі 3 654,35.

02 листопада 2022 року Старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 69981390 до Обухівського відділу виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення «Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторонидозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №5011-33/18786-2012, Постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №327/378/16-ц, Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №2-н-148/09.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою винесення постанови про передачу виконавчого провадження № 69981390 від 02.11.2022 є клопотання від представника боржника згідно якого встановлено, що боржник зареєстрований та проживає з адресою: АДРЕСА_1 , а також згідно з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно за вище зазначеною адресою за боржником (заявником) зареєстровано будинок.

Так, згідно із ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Після встановлення факту відсутності боржника за адресою, що значиться у виконавчому листі та отримавши оновлену інформацію щодо встановленого у визначеному законом порядку місця реєстрації боржника, постановою Старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. виконавчий документ передано на виконання до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а останнім прийнято виконавчий документ до свого провадження.

Згідно із п.6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом У Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби;утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Таким чином, приписами вищевказаної Інструкції встановлено, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передача виконавчого провадження на виконання здійснюється за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

А відтак, жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, а відтак вимоги скарги є необґрунтованими, доводи боржника спростовуються наявними матеріалами, а сам скаржник не надав належних доказів, які саме дії чи бездіяльність державного виконавця та в який спосіб порушують його права.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що твердження заявника щодо неправомірності дій державного виконавця не знайшли свого об`єктивного підтвердження, суд вважає, що скарга є безпідставною, а відтак в її задоволенні відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 76-81, 89, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О., стягувач: АТ «Державний експортно-імпортний банк України», заінтересована особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)- залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 25.01.2023.

Суддя: