Ухвала

28 березня 2023 року

м. Київ

справа № 447/1263/22

провадження № 61-2641ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема для подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

14 березня 2023 року указану ухвалу Верховного Суду отримано скаржником, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду від 07 березня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, у якій посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження. Зазначає, що суди не взяли до уваги позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 127/26354/20, де вказано, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону № 2235-III і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення, а також у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі

№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Оскарженою постановою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задоволено. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 липня 2022 року скасовано та постановлено нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою. ОСОБА_1 просила встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня

1991 року та зазначила, що встановлення юридичного факту необхідно їй для встановлення належності до громадянства України. Разом із тим встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року є громадянкою російської федерації, та реалізувала на власний розсуд своє право на громадянство, оформивши громадянство російської федерації, і на території України може перебувати лише в статусі іноземця. В свою чергу, іноземець не може встановити належність до громадянства України, а встановлення такого факту матиме наслідком подвійне громадянство, що суперечить принципу єдиного громадянства, визначеного нормами прямої дії - положеннями статті 4 Конституції України. ОСОБА_1 повернулася в Україну у 2006 році та проживала на території України як громадянка російської федерації. 24.02.2018 ОСОБА_1 , як громадянка російської федерації, зверталась із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. 15.05.2018 згідно рішення ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої оформлено тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 терміном дії до 14.06.2020. Під час подання заяви про набуття громадянства України ОСОБА_1 разом із іншими необхідними документами подала зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити своє попереднє громадянство - громадянство російської федерації. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в установлений Законом термін не виконала зобов`язання про припинення іноземного громадянства, 02.07.2021 рішення про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 було скасовано на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України». В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що громадянство російської федерації нею не припинено.

Разом з цим зміст постанови Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі

№ 127/26354/20, свідчить, що вона постановлена не у подібних правовідносинах, зокрема заявник у наведеній справі не є громадянином іншої держави.

Посилання скаржника на постанову Пленуму Верховного Суду України від

18 грудня 2019 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» не може бути прийнято як підстава для відкриття касаційного провадження, оскільки підставою касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України є неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на зазначене, недоліки, вказані в ухвалі Верховного Суду від 07 березня 2023 року, не усунуто.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков