ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1092/23 Справа № 211/12/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 211/12/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитиниза апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року (суддя Ткаченко С.В., повний текст судового рішення складено 26 вересня 2022 року),

в с т а н о в и в :

06 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 серпня 2014 року. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дочки. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

11 квітня 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 08 серпня 2014 року, який рішенням суду від 18 листопада 2020 року розірвано. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинивідмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинивідмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, ухваливши нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке є необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що в судовому засіданні свідки плуталися у показах і не могли пояснити, з ким саме більший час мешкає дитини. При цьому її мати, з якою у неї склалися тяжкі життєві відносини, категорично проти того, щоб дочка мешкала з нею. Відповідач чинив на неї психологічний тиск, вона вимушена була шукати прихисту у КЗ «Кризовий центр для жінок, постраждалих від насильства в сім`ї».

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

В апеляційній скарзі позивачка фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про стягнення аліментів.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог позивачкою не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 22 грудня 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 18 від 30 грудня 2021 року, виданої ТОВ «Нова-Ком», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно з актом від 09 червня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 разом з мамою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 з 2013 року по травень 2020 року (а.с. 38).

Відповідно до акту від 02 червня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з 2021 року по теперішній час з мамою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні (а.с. 46).

Згідно із довідкою від 30 серпня 2022 року № 114, ОСОБА_1 з 02 червня 2022 року по теперішній час перебуває разом зі своєю дитиноюОСОБА_3 у комунальному закладі «Кризовий центр для жінок, постраждалих від насильства в сім`ї, «З надією в майбутнє» Криворізької міської ради» (а.с. 125).

Відповідно до акту від 07 лютого 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з батьком ОСОБА_2 з 2013 року по 22 грудня 2021 року та знаходилася на утриманні батька (а.с. 20).

Згідно з актом від 07 лютого 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 з батьком ОСОБА_2 з 22 грудня 2021 року по сьогоднішній день та знаходилася на утриманні батька (а.с. 21).

У провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 214/1622/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Довгинцівської районної в місті ради, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року у справі відкрито провадження (а.с. 95-101).

Відмовляючи в задоволенні первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих сторонами доказів вбачається, що малолітня дитина одночасно проживає і з батьком, і з матір`ю по різних адресах, та перебуває на утриманні обох одночасно. Ні позивачка, ні відповідач не надали суду належних та допустимих доказів, не довели у судовому засіданні факт того, що дочка проживає саме з матір`ю чи батьком. Враховуючи інтереси дитини, те, що малолітня ОСОБА_4 проживає по черзі з обома батьками, перебуває на утриманні обох батьків, та за відсутності належних та допустимих доказів про те, що дитина проживає тільки з одним із батьків та перебуває на його утриманні, окрім того у провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа про визначення місця проживання дитини, рішення у справі не ухвалено, тому на даний час відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача так і для стягнення аліментів з відповідача за зустрічним позовом, тому первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають.

Проте, таке рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частинами 7, 8 статті 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частиною 1 статті 181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, системний аналіз норм статей 180, 181, 182 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрована разом зі своєю матір`ю позивачкою у справі в будинку, який належить на праві власності останній (а.с. 7), до травня 2020 року проживала разом батьками без реєстрації за місцем проживання батька (а.с. 38), потім проживала разом з матір`ю в кризовому центрі (а.с. 125). Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що дочка проживає саме з матір`ю.

При цьому, доводи відповідача щодо перебування дитини на повному утриманні відповідача апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, тому зазначені доводи відхиляються. Тому що, надавши до зустрічної позовної заяви на підтвердження своїх вимог копію рішення про розірвання шлюбу, довідку про доходи, характеристику, характеристику щодо дитини, акти від 07 лютого 2022 року (а.с. 19-25), відповідач фактично не надав належних та допустимих доказів, що дочка проживає саме з батьком, оскільки відомості, зазначені в актах зі слів сусідів, які в якості свідків в судовому засіданні допитані не були, клопотань про їх виклик для допиту в якості свідків відповідач не заявляв.

Отже, оцінивши належним чином докази, подані сторонами, у їх сукупності з урахуванням встановлених обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи, враховуючи інтереси дитини, пояснення ОСОБА_4 (в присутності директора з виховної роботи) від 06 червня 2022 року (а.с. 50), апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача.

Таким чином, встановивши, що малолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, має дохід, інших дітей крім спільної з позивачкою дочки, як і осіб, які перебувають на його утриманні, не має і спроможний надавати матеріальну допомогу на належному рівні, тому апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивачки, що відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку.

При цьому слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу перебуває цивільна справа №214/1622/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, у якій 12 травня 2022 року відкрито провадження, а тому згідно із частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає вимогам закону та суперечать обставинам, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 не оскаржувалось.

У порядку пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги позивачки, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави, пов`язаний з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 992,40 грн та в суді апеляційної інстанції у сумі 1488,60 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинискасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 січня 2022 року, до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 992,40 грн та в суді апеляційної інстанції у сумі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста