Постанова

Іменем України

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 519/475/17

провадження № 61-12384св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 05 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності на майно.

Позовну заяву мотивовано тим, що з жовтня 1999 року до квітня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Оскільки сімейні відносини між подружжям рішенням Южного міського суду Одеської області від 01 квітня 2016 року сімейні відносини між подружжям припинені, то вона вважала, що спільне сумісне майно має бути поділене між нею та відповідачем.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд поділити спільно набуте майно таким чином:

припинити право спільної сумісної власності її та ОСОБА_2

на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право особистої приватної власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 ,

з виплатою ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 107 262,50 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль Chery Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, з виплатою їй грошової компенсації у розмірі

55 387,50 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на самохідне моторне судно «Крим-М» з мотором Yamaha 50, з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 14 195,00 грн;

поділ меблів та побутової техніки здійснити таким чином:

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: пральну машину «Elektrolux» вартістю 7 000,00 грн; посудомийну машину «Bosch» вартістю 5 000,00 грн; холодильник «Атлант» вартістю 8 500,00 грн; мультиварку «Panasonic SR-TMH181» вартістю 800,00 грн; хлібопіч «Panasonic» вартістю 3 600,00 грн; кухонний комбайн «Braun» вартістю 3 000,00 грн; шнекову соковижималку «Zelmer» вартістю 4 000,00 грн; витяжку роторного типу «Best» вартістю 3 000,00 грн; ЕЛТ телевізор «Philips» 29 дюймів вартістю 3 000,00 грн; шафу-ліжко, вироблена на замовлення

(в спальні) вартістю 15 000,00 грн; шафу в дитячий кімнаті, вартістю

3 000,00 грн; диван в дитячий кімнаті вартістю 2 000,00 грн; комп`ютерні столи - 4 штуки (в залі, дитячій, спальні, лоджії) вартістю 4 000,00 грн; загальною вартістю 61 900,00 грн.

- визнати за нею право особистої приватної власності на: плиту газову

з електродуховкою «Bosch» вартістю 2 500,00 грн; кондиціонер інверторного типу «Panasonic» (встановлений в залі) вартістю 3 000,00 грн; кондиціонер (встановлений в кімнаті) вартістю 1 000,00 грн; електробойлер (встановлений на кухні) вартістю 1 000,00 грн; ноутбук «Dell inspiron 6400» вартістю 1 500,00 грн; кухня, вироблена на замовлення вартістю

6 000,00 грн; сервант (шафа) в залі вартістю 2 000,00 грн; диван в залі вартістю 2 000,00 грн; м`який кухонний куточок з дерева вартістю

3 000,00 грн; шафа-купе на лоджії вартістю 1 000,00 грн, загальною

вартістю 23 000,00 грн.

- присудити їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказані меблі та побутову техніку у розмірі

19 450,00 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на

три гаражі на стоянці «Істок» (нині - ПП «Південьпарксервіс») з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 144 789,00 грн.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання частки квартири особистою приватною власністю.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 12 жовтня 1999 року до 01 квітня 2016 року.

Вказував, що квартира АДРЕСА_1 придбана ним у шлюбі 24 липня 2004 року за договором купівлі-продажу, укладеним між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який посвідчений державним нотаріусом Южненської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий номер 2261.

За згодою подружжя, відповідно до договору дарування квартири

від 21 грудня 2004 року, по 1/4 частки вказаної квартири були подаровані дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а 1/4 частки квартири він подарував дружині ОСОБА_1 . Вважав, що зазначені обставини свідчать про те, що на момент дарування 3/4 частки квартири дружині та дітям він розпорядився квартирою як своєю особистою власністю. Таким чином, 1/4 частки квартири, яка залишилась в нього після дарування 3/4 частки, є його особистою приватною власністю та не є спільним майном подружжя.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд:

- визнати його особистою приватною власністю 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ;

- здійснити поділ спільного сумісного майна:

залишити у володінні ОСОБА_1 меблі та побутову техніку, яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 (за переліком і вартістю, що визначені позивачем) загальною вартістю 84 900,00 грн, депозитний вклад ПАТ «Сбербанк»

та сплачені відсотки - 136 239,84 грн за договором від 11 серпня 2014 року, а загалом майна на суму 221 139,84 грн;

залишити у його фактичному володінні автомобіль Chery Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, вартістю 62 000,00 грн та самохідне моторне судно «Крим-М» з мотором Yamaha 50, вартістю 28 390,00 грн, а загалом майна на суму 90 390,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію вартості недоотриманої ним частки у спільному майні в розмірі 65 374, 92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року у складі судді Барановської З. І. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:

- припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Южненської державної нотаріальної контори Одеської області;

- визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на (1/2 частку 1/4 частки) 1/8 частки квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Южненської державної нотаріальної контори Одеської області;

- визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на (1/2 частку 1/4 частки) 1/8 частки квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Южненської державної нотаріальної контори Одеської області;

- залишено у власності ОСОБА_2 автомобіль Chery Amulet, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 62 000 грн; мотор Yamaha 50 та самохідне судно «Крим-М», вартістю 28 390,00 грн;

- залишено у власності ОСОБА_1 пральну машину «Elektrolux»,

вартістю 7 000,00 грн; посудомийну машину «Bosh» вартістю 5 000,00 грн; плиту газову з електродуховкою «Bosh» вартістю 2 500,00 грн; холодильник «Атлант» вартістю 8 500,00 грн; мультиварку «Panasonik» вартістю

800,00 грн; хлібопіч «Panasonik» вартістю 3 600,00 грн; кухонний комбайн «Braun» вартістю 3 000,00 грн; шнекову соковижималку «Zelmer» вартістю

4 000 грн; витяжку роторного типу «Best» вартістю 3 000,00 грн; кондиціонер інверторного типу «Panasonik» вартістю 3 000,00 грн; кондиціонер, вартістю

1 000,00 грн; електробойлер вартістю 1 000,00 грн; ЕЛТ телевізор «Philips», вартістю 3 000,00 грн; ноутбук «Dell inspiron» вартістю 1 500,00 грн;

шафу-ліжко вартістю 15 000,00 грн; кухню вартістю 6 000,00 грн; шафу вартістю 3 000,00 грн; диван вартістю 2 000,00 грн; сервант (шафу) вартістю 2 000,00 грн; диван вартістю 2 000,00 грн; м`який кухонний куточок з дерева вартістю 3 000,00 грн; шафу-купе, вартістю 1 000,00 грн; комп`ютерні столи 4 штуки вартістю 4 000,00 грн; грошові кошти у розмірі 136 239,84 грн депозитного вкладу в ПАТ «Сбербанк»;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за перевищення частки у спільному майні в розмірі 65 374,92 грн;

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порядку поділу

майна подружжя підлягають поділу кошти, нажиті подружжям під час шлюбу, в розмірі 5 000,00 дол. США та сплачені банком відсотки

в розмірі 490,00 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 11 серпня 2016 року (строк закінчення депозитного договору) складає 136 239,84 грн, у зв`язку з чим суд, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, вважав за необхідне стягнути

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини спільно нажитих коштів, що становить суму в розмірі 68 119,92 грн.

Суд врахував згоду ОСОБА_2 залишити у володінні ОСОБА_1 меблі та побутову техніку, депозитний вклад, стягнувши з останньої грошову компенсацію вартості недоотриманої ним частки у спільному майні, а також згоду ОСОБА_1 залишити у володінні ОСОБА_2 автомобіль, мотор та самохідне судно, стягнувши з останнього грошову компенсацію вартості недоотриманої ним частки у спільному майні та згоду

ОСОБА_1 про залишення у її володінні меблів та побутової техніки.

Що стосується трьох гаражів на стоянці «Істок» (нині -

ПП «Південьпарксервіс») № ІХ-84, ХІІІ-91, 94, то докази перебування їх

у власності будь-якої особи суду не були надані, таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири та визнаючи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право особистої приватної власності по 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що 1/4 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 - представника ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року в частині вирішення питання стосовно 1/4 частини квартири за АДРЕСА_1 скасовано.

Прийнято в цій частині постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на

1/4 частки квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю 1/4 частки квартири

АДРЕСА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на

1/4 частки квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 .

У решті рішення залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що укладаючи договір дарування, під час знаходження сторін у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично розподілили спірну квартиру між собою та неповнолітніми дітьми по 1/4 частки за кожним. Враховуючи, що

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою розподілили спірну квартиру за кожним по 1/4 частки, апеляційний суд вважав, що 1/4 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 є його особистою власністю, та не

є спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу не підлягає.За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на

1/4 частки квартири та визнання за кожним із сторін на (1/2 частку

1/4 частки) 1/8 частки квартири задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ним права особистої власності на 1/4 частки квартири підлягають задоволенню.

Апеляційний суд переглядав рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року лише в частині поділу між сторонами квартири за АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2022 року,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 1/4 частку квартири, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду в цій частині скасувати та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу.

У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи та допустив порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на його ім`я. При цьому апеляційний суд порушив принцип рівності часток у спільній сумісній власності подружжя

з урахуванням того, що у власності ОСОБА_2 залишаютьсяавтомобіль, самохідне судно з мотором, а також 1/4 частки квартири. Крім того, з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто компенсацію заперевищення частки у спільному майні в розмірі 65 374,92 грн.

Зазначає, що спірна квартира була придбана нею та ОСОБА_2 за сумісні кошти у шлюбі, а саме 24 липня 2004 року, та за її згодою була оформлена на ОСОБА_2 .

Вказує, що спірна частина квартири взагалі не потрібна ОСОБА_2 , оскільки він створив іншу сім`ю і проживати разом з нею та дітьми в одній квартирі не буде.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 12 жовтня 1999 року до квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 01 квітня 2016 року (а.с. 7, т. 1).

У період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Chery Amulet,

2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 та перебуває у його володінні, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, листом ТСЦ № 5147 Регіонального сервісного центру в Одеській області та реєстраційною карткою АМТ та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні

(а.с. 8, 79-80, т. 1).

Згідно з оцінкою вартість автомобіля Chery Amulet, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 62 000,00 грн.

Також у період шлюбу сторони придбали мотор «Yamaha 50» та самохідне судно «Крим-М», вартістю 28 390,00 грн, які знаходяться у володінні ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про придатність малого судна до плавання, суднового білета, технічного талона, технічного формуляра малого судна та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні (а.с. 9-15, т. 1).

Також у період шлюбу сторони придбали таке майно: пральна машина «Elektrolux» вартістю 7 000,00 грн; посудомиюча машина «Bosch» вартістю 5 000,00 грн, плита газова з електродуховкой «Bosch» вартістю 2 500,00 грн; холодильник «Атлант» вартістю 8 500,00 грн; мультиварка «Panasonic

SR-TMH181» вартістю 800,00 грн; хлібопіч «Panasonic» вартістю 3 600,00 грн; кухонний комбайн «Braun» вартістю 3 000,00 грн; шнекова сковидавлювач «Zelmer» вартістю 4 000,00 грн; витяжка роторного типу «Best» вартістю 3 000,00 грн; кондиціонер інверторного типу «Panasonic» (встановлений

в залі) вартістю 3 000,00 грн; кондиціонер (встановлений в кімнаті) вартістю 1 000,00 грн; електробойлер (встановлений на кухні) вартістю 1 000,00 грн; ЕЛТ телевізор «Philips» 29 дюймів вартістю 3 000,00 грн; ноутбук «Dell iInspiron» вартістю 1 500,00 грн; шафа-ліжко, виготовлена на намовлення,

(в спальні) вартістю 15 000,00 грн; кухня, виготовлена на замовлення, вартістю 6 000,00 грн, шафа у дитячий кімнаті вартістю 3 000,00 грн, диван

у дитячий кімнаті вартістю 2 000,00 грн; сервант (шафа) в залі вартістю 2 000,00 грн; диван у вітальні вартістю 2 000,00 грн; м`який кухонний куточок з дерева вартістю 3 000,00 грн; шафа-купе на лоджії вартістю 1 000,00 грн; комп`ютерні столи 4 штуки (в залі, дитячій, спальні, лоджії) вартістю 4 000,00 грн, які знаходяться у володінні ОСОБА_1

24 липня 2004 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 41-42, 56-57, 160-161, т. 1).

21 грудня 2004 року ОСОБА_2 подарував по 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , дітям ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 (а.с.16-17, 43-44,58-59, 155-158, т. 1).

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 , яка діяла

від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , остання надала згоду на прийняття у дарунок по

1/4 частки квартири за кожним, яка належить її чоловіку ОСОБА_2

(а.с. 162 т. 1).

Відповідно до висновку оцінки вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , складає 214 525,00 грн (а.с.45-46,60- 61, т. 1).

19 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Істок» був укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ТОВ «Істок» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 36,0 кв. м під установку кам`яного гаража № НОМЕР_2 ряд 7 , який знаходиться в матеріалах справи.

Також 19 вересня 2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 укладений договір, відповідно до якого ОСОБА_10 відступає, а ОСОБА_2 набуває права, належні ОСОБА_10 на будівельні матеріали, використані на будівництво гаража № НОМЕР_2 , який розташований на стоянці «Южна-1», та обов`язки за договором від 14 травня 2003 року, укладеним між ОСОБА_10 та ТОВ «Істок», з моменту надання відповідної згоди з боку ТОВ «Істок».

18 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Істок» був укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ТОВ «Істок» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 24,0 кв. м, під установку кам`яного гаража № НОМЕР_4 , ряд 9 .

Також 18 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Істок» укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ТОВ «Істок» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 22,0 кв. м, під установку кам`яного гаража № НОМЕР_6 , ряд 9 .

11 серпня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 був відкритий депозитний рахунок, розмір вкладу 5 000,00 дол. США, який був виплачений

ОСОБА_1 після розлучення (а.с. 152, т. 1).

04 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Південьпарксервіс» укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ПП «Південьпарксервіс» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 24,0 кв. м, під установку кам`яного гаража № НОМЕР_6 , ряд 9 .

Цього ж дня між ОСОБА_2 та ПП «Південьпарксервіс» укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ПП «Південьпарксервіс» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 24,0 кв. м, під установку кам`яного гаража № НОМЕР_2 , ряд 7 , який знаходиться в матеріалах справи.

Також 04 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Південьпарксервіс» укладений договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ПП «Південьпарксервіс» автостоянки «Южна-1», предметом якого є місце, загальною площею 24,0 кв. м, під установку кам`яного гаража № НОМЕР_4 , ряд 9 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом

з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того

з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (частина друга статті 7 СК України).

Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (частина перша статті 9 СК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що 24 липня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу, під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

21 грудня 2004 року ОСОБА_2 подарував по 1/4 частки вказаної квартири кожному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сину позивачки від першого шлюбу, дочці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачці ОСОБА_1 (а.с. 155-158 т. 1).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 , вона надала згоду на прийняття у дарунок по 1/4 частки квартири кожному, яка належить її чоловіку ОСОБА_2

(а.с. 162, т. 1).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд, встановивши, що хоча спірна квартира і була придбана під час шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , але є особистою власністю, ОСОБА_2 , який розпорядився нею як особистою власністю подарувавши 3/4 частки квартири. Заперечень від ОСОБА_1 не надходило.

За таких обставин, посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції, визнаючи за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/4 частки спірної квартири, порушив принцип рівності часток

у спільній суміснійвласності подружжя не заслуговують на увагу. Крім того, апеляційний суд не втручався в порядок поділу іншого майна, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржувалося ОСОБА_2 лише

в частині поділу спірної квартири.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичних обставин справи, є безпідставними, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені

в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення

та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи

(див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, і з якими погоджується й суд касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено

та заявником таких не зазначено.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом

не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець