АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м. Чернівці

справа № 720/2142/22

провадження 22-ц/822/879/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат, ОСОБА_5 , на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2023 року, головуючий у першій інстанції Павлінчук С.С.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості права на спадкування.

Просила змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати ОСОБА_1 право спадкувати на рівні з ОСОБА_2 , який являється спадкоємцем третьої черги після смерті ОСОБА_6 .

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2023 року.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду.

Скасовано заборону державному нотаріусу Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Бежан К.О. реєструвати та видавати на будь-чиє ім`я свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладену ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення судових витрат відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., в апеляційній скарзі просить ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 77000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про безпідставність висновків суду першої інстанції про позбавлення можливості стягнути витрати на професійну правничу допомогу за обставин не надання договору між Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 про надання правничої допомоги від 08 грудня 2021 року без номеру.

Посилається на подання разом з відзивом на позовну заяву попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які ОСОБА_2 поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Вказує на подання 31 серпня 2023 року актів виконаних робіт, рахунків, квитанцій, які містять відомості про надані послуги та вартість послуг, розмір витрат, які поніс ОСОБА_2 .

Вважає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості перевірити обгрунтованість рахунків, співмірність витрат із складністю справи за наявності доказів складу та розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Збільшення обсягу наданих адвокатським бюро «Руслана Гладкого» послуг пов`язано із заявою ОСОБА_1 про допит 12 свідків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не надано договір між адвокатом Гладким Р.В. та Гуцаном Б.О. про надання правової (правничої) допомоги від 8 грудня 2021 року без номеру, на підставі якого видано ордер на надання правничої (правової) допомоги, що позбавляє можливості встановити умови оплати послуг адвоката, перевірити обгрунтованість рахунків на оплату на загальну суму 77000 грн, співмірність із складністю справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду.

За змістом ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та представник позивача не з`явилися в судове засідання 25 серпня 2023 року та 31 серпня 2023 року, бувши належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не повідомили про причини неявки, не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із протоколом судового засідання від 31 серпня 2023 року адвокатом Гладким Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , зроблено заяву про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

Також ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., 30 серпня 2023 року подано засобами поштового зв`язку акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №2, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з вивчення позовної заяви з додатками, підготовки та подачі відзиву на позовну заяву вартістю 3000 грн, підготовки та подачі заяви про виклик свідків вартістю 500 грн, акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №3, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №4, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №5, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з заперечення на відповідь на відзив вартістю 1500 грн, акт надання послуг від 13 квітня 2023 року №6, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 20 квітня 2023 року №7, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 11 травня 2023 року №8, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 24 травня 2023 року №9, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 25 серпня 2023 року №10, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 31 серпня 2023 року №11, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн.

Крім того, надано рахунок на оплату №1 від 20 листопада 2022 року (підготовка та подача відзиву на позовну заяву; підготовка та подача заяви про виклик свідків) на загальну суму 3500 грн, рахунок на оплату № 2 від 14 лютого 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засіданні) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №3 від 28 лютого 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №4 від 28 лютого 2023 року (заперечення на відповідь на відзив) на суму 1500 грн, рахунок на оплату №4 від 03 квітня 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №5 від 18 квітня 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №6 від 20 квітня 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №7 від 21серпня 2023 року (участь у судовому засіданні з участю у залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №8 від 24 серпня 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн, рахунок на оплату №9 від 25 серпня 2023 року (участь у судовому засіданні з присутністю в залі судового засідання) на суму 9000 грн на загальну суму 77000 грн., квитанції про здійснення ОСОБА_2 оплати Адвокатському бюро «Руслана Гладкого» на суму 77000 грн.

Водночас у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., зроблено заву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат та зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат.

До відзиву приєднано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1259191 від 22 листопада 2022 року, за яким ОСОБА_5 надає правову допомогу ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 08 грудня 2021 року без номеру у Новоселицькому районному суді Чернівецької області.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., у відзиві на позовну заяву вказував, що ініційований ОСОБА_1 позов не спрямований на захист її прав, обраний спосіб захисту з наведеними підставами позову призводить виключно до затягування процесу вступу ОСОБА_2 у спадщину, що свідчить про зловживання правом на доступ до правосуддя.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від02 листопада 2022 року у справі № 440/296/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21 та від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

На підставі частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Водночас ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 та представник позивача не з`явилися в судове засідання 25 серпня 2023 року та 31 серпня 2023 року, бувши належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не повідомили про причини неявки, не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвала Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року не оскаржувалася, а отже, ОСОБА_1 погодилася з підставами залишення позову без розгляду.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Також Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18 зробив висновок, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі №757/49982/19 викладено, що виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Отже, сама по собі помилковість позиції ОСОБА_1 щодо наявності у останньої права на позов не може вважатися винною поведінкою учасника справи.

З огляду на наведене відсутні підстави для визнання дій ОСОБА_1 з звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування необгрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18) Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 910/12184/20 вказав, що неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом, створила ОСОБА_2 умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, заперечень.

Подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_1 після розгляду справи судом протягом 10 місяців свідчить, що ОСОБА_1 вийшла за межі дійсного змісту свого права та вчинила необґрунтовані дії, чим порушила охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків.

Судом першої інстанції не зроблено висновку щодо наявності підстав для компенсації ОСОБА_2 судових витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано , офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами першою - третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., зроблено заву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат та зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат.

Згідно із протоколом судового засідання від 31 серпня 2023 року адвокатом Гладким Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , зроблено заяву про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

Також ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., 30 серпня 2023 року подано засобами поштового зв`язку акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №2, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з вивчення позовної заяви з додатками, підготовки та подачі відзиву на позовну заяву вартістю 3000 грн, підготовки та подачі заяви про виклик свідків вартістю 500 грн, акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №3, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №4, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №5, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з заперечення на відповідь на відзив вартістю 1500 грн, акт надання послуг від 13 квітня 2023 року №6, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 20 квітня 2023 року №7, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 11 травня 2023 року №8, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 24 травня 2023 року №9, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 25 серпня 2023 року №10, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 31 серпня 2023 року №11, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вівчар А.Г., подано заяву від 26 вересня 2023 року про неспівмірність розміру витрат на правову правничу допомогу, із складністю справи, обсягом робіт, виконаних адвокатом.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частиною п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Однак, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гладкий Р.В., не надано договору між Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 про надання правничої допомоги від 08 грудня 2021 року без номеру.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22 ) фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності у матеріалах справи договору між Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 про надання правничої допомоги від 08 грудня 2021 року без номеру позбавлений можливості встановити умови оплати послуг, вирішити питання про стягнення судових витрат, перевірити їх співмірність із складністю справи.

Однак, судом першої інстанції не досліджено докази понесення ОСОБА_2 судових витрат, а саме акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №2, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з вивчення позовної заяви з додатками, підготовки та подачі відзиву на позовну заяву вартістю 3000 грн, підготовки та подачі заяви про виклик свідків вартістю 500 грн, акт надання послуг від 14 лютого 2023 року №3, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №4, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 02 березня 2023 року №5, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з заперечення на відповідь на відзив вартістю 1500 грн, акт надання послуг від 13 квітня 2023 року №6, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 20 квітня 2023 року №7, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 11 травня 2023 року №8, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 24 травня 2023 року №9, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 25 серпня 2023 року №10, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, акт надання послуг від 31 серпня 2023 року №11, складений Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 , за яким надано послуги з участі у судовому засіданні з присутністю адвоката в залі судового засідання вартістю 9000 грн, що підтверджують надання послуг, їх склад та вартість.

Водночас відсутність у матеріалах справи договору між Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» та ОСОБА_2 про надання правничої допомоги від 08 грудня 2021 року без номеру не може спростовувати факт надання правничої допомоги, понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та нівелювати процесуально встановлену можливість на відшкодування судових витрат.

Втім, судом першої інстанції не надано будь-яких обґрунтувань наявності розумних сумнівів щодо фактичності надання Адвокатським бюро «Руслана Гладкого» правничої допомоги ОСОБА_2 у справі.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_2 у зв`язку із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_7 , на порушення норм процесуального права.

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Застосовуючи наведений правовий висновок, колегія суддів вважає, що здійснення адвокатом Гладким Р.В. послуг з вивчення позовної заяви з додатками не є тими послугами, які є необхідними, тому не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, визначених ОСОБА_2 .

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Гладким Р.В. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт(подача відзиву на позовну заяву, заяви про виклик свідків, заперечення на відповідь на відзив, участі у судовому засіданні в залі судового засідання), реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, тривалості розгляду справи, клопотання ОСОБА_1 щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає обмежити розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 12000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому ухвала Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2023 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат, ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат, ОСОБА_5 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28 листопада 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак