Справа № 203/3140/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він та відповідачка є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі між собою сторони не перебували. Майже одразу після народження доньки, сімейне життя з відповідачкою погіршилось та спільне проживання було припинено. Відповідачка залишила позивача із донькою та пішла із сім`ї. Після цього, відповідачка жодних контактів із донькою не підтримує, свої батьківські обов`язки не виконує, матеріальної допомоги не надає, що свідчить про її абсолютну байдужість до долі дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 05.09.2022 року, після усунення недоліків, позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 05.12.2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті.

Під час розгляду справи в суді 17.01.2023 року позивач та його представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про поважність причин своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала.

Представник третьої особи в судовому засіданні 17.01.2023 року не заперечував проти задоволення позову, надавши висновок в порядку ст.19 СК України, яким визнано за доцільне позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки.

В наступне судове засідання 23.01.2023 року позивач, відповідачка та представник третьої особи не з`явились.

Представник позивача не заперечував проти подальшого розгляду справи за їх відсутності.

За вказаних обставин, враховуючи явку представника позивача, неодноразову неявку відповідачки, а також участь представника третьої особи в судовому засіданні 17.01.2023 року, надання висновку в порядку ст.19 СК України, суд у відповідності до ст.223 ЦПК України визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників.

Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, нав-чання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 7 ст.7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною 1 ст.151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до правових наслідків згідно зі ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження №61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.

Згідно долученої до позовної заяви копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.08.2022 року Шевченківським районним у м.Дніпрі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 (актовий запис №217), батьками якої в свідоцтві зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Останні в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Як зазначив позивач, підтвердили допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також не спростовано відповідачкою, приблизно через шість місяців після народження доньки, відповідачка залишила позивача з дитиною. З цього часу, мешкає окремо, відносини з позивачем не підтримує, станом здоров`я дитини дитиною, її розвитком, не цікавиться, дитину не відвідує та не спілкується, участі у матеріальному забезпеченні не приймає.

Згідно висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 14.11.2022 року визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вказаного висновку також вбачається, що під час вирішення цього питання було встановлено, що дитина проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання дитини. Мати дитини вихованням та утриманням доньки не займається. За інформацією відділення поліції №7 притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.

Суд вважає, що вказані висновки органу опіки та піклування узгоджуються із дослідженими судом письмовими доказами та показами допитаних свідків. В свою чергу відповідні письмові докази та показання свідків не протирічать один одному, не є взаємовиключними та визнаються судом належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка на протязі тривалого часу не спілкується з дитиною ані особисто, шляхом зустрічей, ані через засоби зв`язку, не цікавиться життям дитини, її навчанням, інтересами, станом здоров`я; ухиляється від матеріального утримання дитини у будь-який спосіб.

Вказані обставини в своїй сукупності дають підстави прийти до висновку, що відповідачка ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує своїми обов`язками, що має постійний характер та продовжується на протязі тривалого часу.

Також суд враховує, що відповідачка під час розгляду справи в судові засідання не з`являлась, заперечень проти позову не надала.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність передбаченихі п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення останньої батьківських прав, обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення в цій частині.

З огляду на це, враховуючи положення ст.ст.166,180-183,191 СК України, слід також задовольнити і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. за задоволену вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. за задоволену вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,150,151,152,164,165,166,180-183,191 СК України, ст.ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 лютого 2023 року.

Суддя С.Ю.Казак