Номер провадження: 22-ц/813/263/23
Справа № 509/29/19
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Нечитайло А.Ю.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лебедіна Юрія Ілліча в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеській області від 25 вересня 2019 року про залишення зустрічного позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

03 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому просила суд розділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/2 частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новодолинське, «Дорожник 63», СК, телевізор «Самсунг» вартістю 2 000 грн, телевізор і домашній кінотеатр «Самсунг» вартістю 3 000 грн, кухонні меблі вартістю 5 000 грн, комп`ютерний стіл вартістю 600 грн, спортивну стінку вартістю 500 грн, газонокосарку вартістю 1 000 грн, пральну машину вартістю 1 000 грн, нетбук вартістю 2 000 грн, магнітофон вартістю 400 грн, комп`ютер вартістю 1 000 грн, принтер вартістю 500 грн, бігову доріжку вартістю 600 грн, мікрохвильову піч вартістю 800 грн, витяжку вартістю 400 грн, газову та духову плиту вартістю 1 500 грн, два бойлери сумарною вартістю 3 500 грн, та визнати за ними право власності на частку садового будинку з господарчими будівлями, спорудами та земельної ділянки. Провести розподіл судових витрат між сторонами.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області 08 лютого 2019 року провадження по справі було відкрито.

05 квітня 2019 року адвокат Лебедін Юрій Ілліч в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, який було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

У судове засідання, призначене на 16 квітня 2019 року позивач за зустрічним позовом не з`явився, представник позивача за зустрічним позовом надав до суду заяву у якій просив відкласти розгляд справи, в зв`язку із перебуванням на лікуванні в санаторії, не надавши суду належних доказів.

В судове засідання призначене на 24 травня 2019 року, позивач за зустрічним позовом та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

В судове засідання, призначене на 04 липня 2019 року позивач за зустрічним позовом не з`явився, представник позивача за зустрічним позовом надав заяву у якій просив відкласти розгляд справи, в зв`язку з тим, що він є членом окружної виборчої комісії №141, яка знаходиться в м. Татарбунари, та згідно календарного плану ЦВК, 04-05 липня 2019 року в окружних виборчих комісіях буде проходити жеребкування серед кандидатів в народні депутати України та партій, щодо включення їх представників в дільничні виборчій комісії.

В судове засідання, призначене на 13 серпня 2019 року, позивач за зустрічним позовом не з`явився, представник позивача за зустрічним позовом надав заяву у якій просив відкласти розгляд справи, в зв`язку з тим, що він приймає участь в судовому засіданні в Одеському апеляційному суді по кримінальній справі, не надавши суду належних доказів.

У судове засідання, призначене на 25 вересня 2019 року позивач за зустрічним позовом не з`явився, представник позивача за зустрічним позовом надав заяву у якій просив відкласти розгляд справи, через хворобу, не надавши суду належних доказів.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі адвокат Лебедін Юрій Ілліч в інтересах позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що місцевим судом порушені норми процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 сповіщався належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання ним судової повістки про виклик до суду. Клопотань про відкладення судового розгляду чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило.

ОСОБА_2 судові повістки про виклик до суду неодноразово надсилалась на відомі суду адреси місця її проживання, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, 05 січня 2023 року судова повістка про виклик до суду була направлена на електронну адресу ОСОБА_2 , яка була вказана нею особисто у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (ч. ч. 2, 4-5 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Отже, для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2022 по справі №759/14068/19 вказав, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Таким чином, оскільки судову повістку було направлено ОСОБА_2 на вказану нею особисто електронну адресу, апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та відзиві позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив, що позивач за зустрічним позовом та його представник, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи, не з`являються в судові засідання, що свідчить про втрату в нього зацікавленості та має на меті затягування розгляду вказаної цивільної справи.

Посилання адвоката Лебедіна Юрія Ілліча в інтересах позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в апеляційної скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, не приймаються до уваги, за таких підстав.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12.06.2009) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 24-25, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Проте, судом першої інстанції при вирішенні вказаного процесуального питання було враховано те, що адвокат Лебедін Юрій Ілліч в інтересах позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до клопотання про відкладення розгляду справи не надав належного доказу на підтвердження його хвороби, тому суд правильно виходив, що є законні підстави для залишення зустрічного позову без розгляду. При цьому раніше відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Лебедін Ю.І., чотири рази просили суд відкласти розгляд справи та не завилялись в судове засідання без поважних причин.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував усі обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, і керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та обгрунтовано виходив з того, що є законні підстави для залишення зустрічного позову без розгляду.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуальні питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи за зустрічним позовом до суду першої інстанції для продовження розгляду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Лебедіна Юрія Ілліча в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 06 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік