Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Провадження № 2-о/279/98/23
Справа № 279/2853/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі головуючого судді Шульги О.М.

з секретарем Райвахівською Л.В.

за участю

заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Коростені цивільну справу №279/2853/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 в обґрунтування якої зазначила, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 13.12.2022 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Разом з дітьми та своїми батьками проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить її батькам на праві приватної власності. Наразі вона уклала шлюб та змінила прізвище.

Незважаючи на розлучення, ОСОБА_2 , продовжує її переслідувати, постійно приходить до неї додому, де застосовує до неї, а також до дітей фізичне та психічне насилля. Постійне вчинення домашнього насилля з боку ОСОБА_2 неодноразово ставали підставою притягнення його до адміністративної відповідальності, втім він все рівно не залишає її та дітей у спокої: весь час чіпляється та погрожує, всіляко залякує, ображає та принижує.

08 квітня 2023 року нею було подано заяви про кримінальні правопорушення до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області у зв`язку із застосуванням фізичної сили ОСОБА_2 , який побив дочку ОСОБА_6 , а також вчинив хуліганство побивши телевізор. За наслідками вказаної заяви 09.04.2023 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000113 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 знову вчинив відносно неї домашнє насильство, тому вона знову була змушена звернутися до Коростенського РУП. За наслідками вказаної заяви, відносно ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 173-2 КУпАП.

Її чоловік ОСОБА_7 не має фізичної можливості її захистити , так як перебуває на службі в ЗСУ та знаходиться на лінії зіткнення, поза межами м. Коростеня.

Ні наявність заяв про вчинення кримінальних правопорушень, ні ймовірність настання відповідальності за вчинення цих правопорушень, не впливають належним чином на ОСОБА_2 та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо неї та їх спільних дітей. За таких обставин існує висока ймовірність продовження протиправної поведінки з боку ОСОБА_2 по відношенню до неї та дітей, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

-заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборонити наближатися на відстань ближче 1 000 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь- який спосіб спілкуватися з ними;

-заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримала. Зазначила, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 прийшов до місця її проживання, коли її не було вдома. Її батьки відчинили двері, впустили його до помешкання де відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 заподіяв тілесні ушкодження доньці ОСОБА_10 . Вказала, що якби ОСОБА_2 був тверезий, то такого б не сталось. Одночасно зазначила, що рішень про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за домашнє насильство не має. Всі наявні у неї докази було долучено до заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти заяви заперечив. Вказав, що прийшов перевідати дітей. Однак, між ним та батьком заявниці відбувся конфлікт, в ході якого батько заявниці кидався на нього з сокирою. Тобто відбувалась потасовка між ним та батьком заявниці. Дитину він не бив.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 13.12.2022 року. Від шлюбу учасники справи мають трьох неповнолітніх дітей. Після розірвання шлюбу проживають окремо.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 6, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту наведених норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21) та інших.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису за захистом прав та інтересів, які, на її думку, порушені внаслідок домашнього, психологічного, фізичного насильства, що вчиняє її колишній чоловік ОСОБА_2 стосовно неї та дітей. На підтвердження наведених обставин послалась на неодноразові звернення до правоохоронних органів стосовно вчинення таких дій.

З додатків, доданих до заяви слідує, що 08.04.2023 року о 17:09 годині ОСОБА_1 зверталась до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з заявою про те, що колишній чоловік ОСОБА_2 під час сварки пошкодив телевізор вартістю 15000 гривень.

З витягу з ЄРДР слідує, що 09.04.2023 року за повідомленням підприємств, установ , організацій та посадових осіб внесено відомості з правовою кваліфікацією дій за ст.125 ч.1 КК України з наступною фабулою:08.04.2023 року до Коростенського РУП надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_11 .

Інформація про те, що такою особою був ОСОБА_2 у справі відсутня.

13.04.2023 року о 18:38 годині ОСОБА_1 звернулась до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з заявою про те, що 08.04.2023 року о 16:20 годині за адресою: АДРЕСА_3 , колишній чоловік ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно неї та дітей.

Більш детальна інформація щодо діяння яке було вчинено відсутня.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявницею разом із заявою про видачу обмежувального припису, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження фактів домашнього насильства відносно неї внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 , та таких, які вказують на наявність чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» .

Факти звернень заявниці до органів поліції не містять викладення обставин вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та зазначення доказів такого насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII.

Судові рішення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення протиправних дітей щодо заявниці або дітей суду не подано.

Як зазначено заявницею в судовому засідання "справа закрита".

Лише тільки голослівні посилання заявниці про те, що ОСОБА_2 чинить домашнє насильство щодо неї та дітей не можуть бути підставою для видачі обмежувального припису.

Згідно п.п.4, 5 ч.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім`ї уповноважені винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством.

Доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства не подано.

Отже, наявність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 в розумінні положень ЦПК України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відсутня.

Керуючись ст.ст. 350-1 - 350 -6 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які беруть участь у справі:

Заявник ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа- ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий 04.09.2008 року, РНКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Шульга О.М.