Справа № 126/1890/21
Провадження № 22-ц/801/132/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 рокуСправа № 126/1890/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Мазуром Олександром Валентиновичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 26 серпня 2022 року у м. Бершаді суддею цього суду Рудем О.Г., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 серпня 2018 року на перехресті вулиць Юрія Коваленка та Вокзальна в с. Флорино Гайсинського (на момент ДТП Бершадського) району Вінницької області рухався моторолер «Viper Wind», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка виконувала маневр повороту ліворуч з вул. Юрія Коваленка на вул. Вокзальна, увімкнувши на моторолері світловий покажчик лівого повороту. В цей час автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу та здійснив маневр обгону, чим допустив зіткнення з транспортним засобом позивачки.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб, за кермом якого вона перебувала, зазнав механічних ушкоджень.

По даному факту було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2018 року за № 0000475 за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , що передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Ткача І.І. від 28 вересня 2018 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Встановлено, що ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації порушив вимоги пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», внаслідок чого створив дорожньо-транспортну пригоду та відповідно спричинив в результаті неї ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

3 метою наступного відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивачка надала довідки, видані ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , де вказано, що станом на 24 серпня 2018 року вартість моторолера «Viper Wind», 2008 року випуску, яким вона керувала становила 18 000 грн.

Спричинені їй тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування нею було витрачено кошти на придбання лікарських засобів в сумі 2 431,80 грн.

Водночас, за результатами даної дорожньо-транспортної пригоди позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 000 грн. та яка полягає у тому, що вона зазнала фізичного болю, було порушено її нормальний спосіб життя, оскільки змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та для лікування в закладі охорони здоров`я.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 20 431,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., тобто всього в сумі 120 431, 80 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 20 431,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Мазура О.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від іншого учасника справи не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 серпня 2018 року на перехресті вулиць Юрія Коваленка та Вокзальна в с. Флорино Гайсинського (на момент ДТП Бершадського) району Вінницької області рухався моторолер «Viper Wind», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка виконувала маневр повороту ліворуч з вул. Юрія Коваленка на вул. Вокзальна, увімкнувши на моторолері світловий покажчик лівого повороту. В цей час автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу та здійснив маневр обгону, чим допустив зіткнення з транспортним засобом позивача. Це підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 серпня 2018 року за № 0000475 за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , що передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 71).

Відповідно до полісу № АМ/0712219 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», у якому вказано, що страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн., а страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100 000 грн. (а.с.21).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7461 від 31 серпня 2018 року позивачка з 24 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені Бершадської окружної лікарі інтенсивного лікування. У ній також вказано, що на дату надходження ОСОБА_1 до лікарні мали місце тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин задньої частині лівої половини груді, лівого ліктьового суглобу, м`яких тканин верхньої третини лівого стегна, садини на лівій руці (а.с. 39).

Також на підтвердження понесених майнових втрат в сумі 2431,80 грн. позивачка надає товарні чеки на придбання ліків з 24 серпня 2018 року по 29 серпня 2018 року (а.с. 40-45).

Відповідно до висновку експерта №135 від 27 вересня 2018 року на дату проведення експертизи у позивачки встановлені тілесні ушкодження у вигляді слабопомітних синців на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, наявність ділянок шкіри рожевого кольору в області проекції лівого плечового суглобу. Завдані ОСОБА_1 тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я (а.с. 28-28).

Постановою слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Ткача І.І. від 28 вересня 2018 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Встановлено, що ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації порушив вимоги пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», внаслідок чого створив дорожньо-транспортну пригоду та відповідно спричинив в результаті неї ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я (а.с. 32-38).

Зі змісту постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року у справі № 126/2819/18, що оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 ПДР та його дії містять ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у вказаній справі закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77673188).

У довідках, виданих ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 від 16 серпня 2021 року, вказано, що станом на 24 серпня 2018 року вартість моторолера «Viper Wind», 2008 року випуску, яким керувала позивачка становила 18 000 грн. (а.с. 48-49).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч.1 ст.1888 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону N 1961-ІV ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

За приписами ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 26-1 Закону N 1961-ІV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до статті 23 Закону N 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».

На підставі викладеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована, тому позивачка дотримуючись вимог Закону № 1961-IV мала можливість отримати страхове відшкодування, звернувшись до страхової компанії, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно Закону № 1961-IV, є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Завдана моральна шкода ОСОБА_1 , як вона вказує у позовній заяві, полягала в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала фізичного болю, було порушено її нормальний спосіб життя, оскільки остання змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і лікування в закладі охорони здоров`я, на підтвердження чого надала виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 7461 від 31 серпня 2018 року та висновок експерта №135 від 27 вересня 2018 року, а отже така шкода пов`язана із тим, що позивачка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, відтак з огляду на положення ст. 26-1 Закону № 1961-IV у страховика, з яким відповідач уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявний обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди в даному випадку.

Лише сам по собі страхувальник у даній справі, тобто ОСОБА_2 , не є належним відповідачем у справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», тому належним відповідачем у справі є страхова компанія, яка має виплатити страхову виплату позивачці в межах лімітів страхового полісу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постановах Верховного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 369/8675/16-ц вказав, що непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Суд першої інстанції, не з`ясувавши, чи є підстави для покладення відповідальності на страхувальника, тобто ОСОБА_2 , дійшов помилкового висновку про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди, адже позивачка до страховика відповідача з позовом не зверталась, натомість пред`явила вимогу одразу до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1 362 грн., сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, стягнути з позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Мазуром Олександром Валентиновичем, задовольнити, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1 362 грн., сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко