Справа № 131/766/22
Провадження № 2/131/77/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 р.м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шелюховського М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

встановив:

До Іллінецького районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_1 перебувала з 04 січня 1959 року у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано у період шлюбу на ОСОБА_4 , тобто, на день смерті останнього залишилось спадкове майно, що складається із 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 належить ОСОБА_1 як частка у спільному майні подружжя.

Позивач зазначає, що спадщину після смерті її чоловіка прийняли їх онуки - відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та вона відмовилася від спадкування на їх користь. Однак як їй стало відомо відповідачі мають намір отримати чи вже отримали свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок, з чим вона категорично не згідна, адже 1/2 зазначеного вище житлового будинку належить їй, як дружині покійного. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 р. суддею Шелюховським М.В. справу прийняти справу до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Діденко Н.П. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, натомість подали до суду заяви якими позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Згідно з частин 3-4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 04 січня 1959 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що складений відповідний актовий запис № 1 та Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області повторно видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.12.2016 р. (а.с.9) та позивач змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 побудували житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано у період шлюбу за ОСОБА_4 , що підтверджується повідомленням КП «Гайсинське БТІ» зі змісту якого вбачається, що згідно матеріалів архіву КП «Гайсинського МБТІ» право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 на право особистої власності на жилий будинок від 22.08.1990 року, виданого виконкомом Павлівської сільської ради та зареєстрованого в КП «Тульчинське МЕТІ» від 22.08.1990 року за Р№119 в книзі ФЖ-1 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павлівка Іллінецького району Вінницької області у віці 72 років помер ОСОБА_4 (а.с.8).

На день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складається із 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 належить позивачу, як частка у спільному майні подружжя. Спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме 1/2 частку зазначеного вище житлового будинку прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 відмовилася від спадкування на їх користь подавши відповідну заяву (а.с.27), зазначене також підтверджується копією спадкової справи № 16/2009 (а.с.25-45).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Оскільки, судом установлено, житловий будинок відповідно до технічного паспорту відповідно до технічного паспорту виданого 16 травня 2022 року КП «Гайсинським БТІ» (а.с.11-13) введений в експлуатацію у 1956 році, а тому придбаний до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.

Аналогічні за змістом положення містяться і в чинному на час розгляду справи СК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У ч. 1 ст.61СК України вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У ст. 71 СК України зазначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд приходить до переконання, що оскільки спірний будинок був придбаний під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у шлюбі, а тому вказане майно є спільним сумісним майном подружжя.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачі позов визнали повністю і його задоволення не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими письмовими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 372, 377 ЦК України, ст. 2 КпШС України, суд, -

вирішив:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса : АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: