Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/479/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 березня 2023 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання Корнєйчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Олевськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
В С Т А Н О В И В:
До Олевського районного суду Житомирської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом та уточненим позовом до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.
З матеріалів позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.07.2019 року, серія НОМЕР_1 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно довідки №451 від 15.02.2023 року старости Жубровицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області М.М.Кравченко, рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі запису в погосподаській книзі №8 особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2016-2023 роки. А також належність вказаного майна спадкодавцю підтверджується відповідно до звіту про оцінку майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №541).
Єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 04.11.1957 року.
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець, прийняв спадок, так як до і після смерті спадкодавця користувався будинком, садом, городом, здійснював поховання батька, розпорядився речами померлого батька ОСОБА_2 . Спадкоємець ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем, і під час проживання допомагав по господарству, доглядав за житловим будинком та надвірними будівлями, а саме: робив поточні ремонти, змінив вікна на металопластикові в житловому будинку, також фарбував та білив його, і обслуговував дане домоволодіння.
З огляду на зазначене, позивач вважає, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя спадкодавцю ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса у оформленні спадкових прав на дане домоволодіння, позивач позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.
Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає, тому житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , після смерті батька має успадкувати позивач ОСОБА_1 шляхом визнання права власності у судовому порядку.
Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.09.2022 по справі №287/2205/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області «про визначення додаткового строку для прийняття спадщини» відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача Олевської міської ради Житомирської області Кравченко А.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява від 03.03.2023, у якій Олевська міська рада заперечувала проти заявлених вимог позивача ОСОБА_1 та просить суд залишити позов останнього без розгляду. При цьому ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 08.03.2023 у задоволенні заяви представника Олевської міської ради Житомирської області Кравченка А.О. про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області «про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування» відмовлено.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність сторін з дотриманням вимог, встановлених законом, враховуючи відсутність заперечень представника позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За приписами ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.07.2019 року, виданого Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який постійно проживав у власному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадковим майном ОСОБА_2 є будинок садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сарай літ. «Б», туалет літ. «Т», криниці літ «К», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог абз. 38 п. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, крім того відповідно до абз. 74-79 п. 3,2 не належать до самочинних: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки , господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно діючого законодавства (ст. 331 ЦК України) та законодавства, яке діяло на час будівництва для право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Факт завершення будівництва підтверджується складеними технічними паспортами.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Будівництво житлового будинку, права на які перейшли до позивача, завершено ще в 1978 році, що підтверджується матеріалами справи.

Отже для того, аби здійснити державну реєстрацію права власності позивачу необхідно підтвердити рішенням суду перехід права власника від померлої особи спадкодавця.

Питання прийняття в експлуатацію нерухомого майна врегульовано наступним законодавством:

відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 розділу 3 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них і які нє підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином відповідно до умов діючого законодавства в сфері будівництва (п. 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаним вище порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна до 05 серпня 1992 року не вимагається та органами, які уповноважені здійснювати прийняття в експлуатацію не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року N 7/5 і зареєстроване в Мін`юстіУкраїни 18 лютого 2002 року за N 157/64' ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Для того, щоб позивачу реалізувати своє право власності на житловий будинок відповідно порядку проведення державної реєстрації прав і обтяжень згідно Розділу IV діючого Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та прийнятого для реалізації цього закону Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127 - згідно абзацу 3 п.78 якого документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 прийшов до наступнх висновків: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17.

За таких обставин суд встановлює належність спірного нерухомого майна на праві власності спадкодавцю ОСОБА_2 , а саме на будинок садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сарай літ. «Б», туалет літ. «Т», криниці літ «К», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , яка складається з: будинку садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сараю літ. «Б», туалету літ. «Т», криниці літ «К», який належав померлому спадкодавцю згідно довідки №451 від 15.02.2023 року старости Жубровицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області М.М.Кравченко, відповідно до якої домоволодіння рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі запису в погосподаській книзі №8 особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2016-2023 роки. Також належність вказаного майна спадкодавцю підтверджується відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного оцінювачем Житомирської товарної агропромислової біржі Я.С.Іванченко, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (дата оцінки 21.02.2023). Ринкова вартість оцінюваного об`єкта складає 90142,00 грн; згідно технічного паспорту, виконаного Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №541).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.11.1957 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , в с.Жубровичі Олевського району, Житомирської області, актовий запис №98. Його батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 04.11.1957 року.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, прийняв спадок на підставі ст.1268 ЦК України, так як до і після смерті спадкодавця користувався будинком, садом, городом, здійснював поховання батька, розпорядився речами померлого батька ОСОБА_2 . Спадкоємець ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем, і під час проживання допомагав по господарству, доглядав за житловим будинком та надвірними будівлями, а саме: робив поточні ремонти, змінив вікна на металопластикові в житловому будинку, також фарбував та білив його, і обслуговував дане домоволодіння.

Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: будинку садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сарай літ. «Б», туалет літ. «Т», криниці літ «К», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №541; паспорт виготовлено станом на 20.10.2020 року).

Згідно накладної №18 від 27.05.2021 та товарного чеку №15 від 27.05.2021 року, виданих ФОП ОСОБА_5 , позивачем ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , сплачено покупку вікон металопластикових у кількості 6 шт. на суму 25002,00 грн.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Паламарчука І.В. від 03.11.2021 №11/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так як відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної 01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу І.В. Паламарчуком, зареєстрованої за №367/2021 встановлено, що спадкоємець із заявою про прийняття спадщини не звертався, на день смерті батька не був зареєстрований у спірному будинку.

Однак, згідно довідки №450 від 15.02.2023 старости Жубровицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області М.М.Кравченко, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , він проживав з 01.01.2015 року по 31.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. За цією адресою також проживали мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №451 від 15.02.2023 року старости Жубровицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області М.М.Кравченко, житловий будинок по АДРЕСА_1 , рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі запису в погосподаській книзі №8 особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2016-2023 роки.

На замовлення ОСОБА_1 Житомирською товарною агропромисловою біржою виконано оцінку майна, після якої оцінювачем ОСОБА_6 складено звіт про оцінку майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (дата оцінки 21.02.2023). Ринкова вартість оцінюваного об`єкта складає 90142,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 і прийняття ним спадщини на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та підтвердження позиції позивача свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що позивач - ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом, інші спадкоємці відсутні, однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору позивач не має можливості.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а отже, підлягають задоволенню.

Тому суд вирішує, визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом першої черги, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: будинку садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сарай літ. «Б», туалет літ. «Т», криниці літ «К», який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.392, 1216, 1217, 1268 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як спадкоємцем за законом першої черги, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: будинку садибного типу літ «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,8 м. кв. в тому числі житловою - 26,3 м. кв., сарай літ. «Б», туалет літ. «Т», криниці літ «К», який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 від 27.02.1998 року виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Олевська міська рада Житомирської області, місцезнаходження: м.Олевськ, вул.Володимирська, 2, Коростенський район, Житомирська область.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна