ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3165/23 Справа № 171/2639/18 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №171/2639/18 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним з моменту вчинення договору споживчого кредиту, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Семенової Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_6 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 86 про надання ОСОБА_6 кредиту сумі 600 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 17 % річних, з терміном остаточною погашення Кредиту не пізніше 31 березня 2018 року.

Згідно п.1.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався прийняти належним чином використати та повернути Кредит в сумі 600 000 грн., а також сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 17% річних, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором.

Внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору 29.10.2009 року Банк звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу, а 31.03.2014 року - з позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором.

В зв`язку з невиконанням спадкодавцем в добровільному порядку рішень суду на даний момент перед АТ «Ощадбанк» залишилась не погашеною заборгованість в загальній сумі 953 086,36 грн., яка складається із заборгованості згідно судового наказу №2-Н-453/09 від 18.12.2009 року, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області на суму 595 563, 14 грн. та заборгованості згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1141/14-ц від 20.06.2014 року на суму 357 523, 22 грн.

При примусовому виконанні судового наказу № 2-Н-453/09 від 18.12.2009 року, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області та рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1141/14-ц від 20.06.2014 року державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_6 помер, актовий запис про смерть №346 від 29.09.2016 року, складений Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. В зв`язку з чим виконавчі провадження закінчені, про що винесені постанови від 29.11.2016 року.

22.03.2017 року позивач звернувся до Апостолівської державної нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_6 .

Згідно відповіді державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Штельмах Н.А. від 27.03.2017 року № 202/02-14, претензія кредитора доведена до відома спадкоємців.

Крім того, згідно відповіді державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Штельмах Н.А. за вих. № 8/02-14 від 04.01.2018 року, спадкова справа після померлого ОСОБА_6 заведена в Апостолівській державній нотаріальні конторі 28.10.2016 року за № 135/2016. Спадщину після померлого ОСОБА_6 прийняли його батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_3 .

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість сумі 953 086,36 грн. та понесені судові витрати.

В березні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним з моменту вчинення договору споживчого кредиту № 86 від 01 квітня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до умов кредитного договору № 86 від 01.04.2008 року, кошти в сумі в сумі 600 000 грн. Банк ОСОБА_6 не видавав, тобто договір, який був укладений на отримання коштів в сумі 600 000 грн. не був виконаний Банком, так як Банк не надавав позичальнику кредит в сумі 600 000 грн. на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» і такий договір кредитування є недійсним.

В оспорюваному договорі кредиту взагалі не зазначено, хто отримав кошти в сумі 600000 грн., а тому, відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. У зв`язку з тим, що неможливо встановити кому були надані кошти в сумі 600000 грн., а таких доказів до суду позивач не надав, що ставить під сумнів законність такого кредитного договору та підтверджує той факт, що між ОСОБА_6 та Банком не було укладено і кошти ОСОБА_6 не видавались. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», не надав до суду жодного платіжного документу про виконання умов договору №86 від 01.01.2008 року, а саме платіжного документу, який би був підписаний ОСОБА_6 .

Оскільки суду не надано платіжного документа з відміткою банку про його прийняття чи виконання або ж іншого платіжного документа про видачу коштів по Договору №86 від 01.04.2008 року, то згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Договір № 86 від 01.04.2008 року є недійсним з моменту його укладення.

На підставі викладеного вище позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати недійсним з моменту вчинення договір споживчого кредиту №86 від 01 квітня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_6 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року в задоволенні первісного позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним з моменту вчинення договору споживчого кредиту № 86 від 01 квітня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 , відмовлено.

На зазначене рішення Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» було подано апеляційну скаргу, у якій він просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково, рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості змінено, викладено їх в редакції зазначеної постанови. В іншій частині рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку з невиконанням спадкодавцем ОСОБА_6 в добровільному порядку рішень суду на даний момент перед АТ «Ощадбанк» залишилась не погашеною заборгованість в загальній сумі 953 086,36 грн., яка складається із заборгованості, згідно судового наказу №2-Н-453/09 від 18.12.2009 року, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області на суму 595563,14 грн. та заборгованості згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1141/14-ц від 20.06.2014 року на суму 357523, 22 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів по справі, як осіб, що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6 .

Апелянт звертає увагу на ту обставину, що факт прийняття відповідачами спадщини та факт належності померлому ОСОБА_6 нерухомого майна підтверджується наявною в матеріалах справи спадковою справою, тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено перелік спадкового майна, не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями в спадщину та яка вартість цього майна, суперечить вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Ощадбанк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Пшиченко Ю.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує судове рішення у частині відмови у задоволенні первісного позову. Таким чином, у іншій частині судове рішення не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача Світонько Л.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а судове рішення частковому скасуванню із задоволенням первісних позовних вимог.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 01 квітня 2008 року №86, ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», надало ОСОБА_6 кредит в межах максимального ліміту кредиту 600000 грн. зі сплатою 17% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 31 березня 2018 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розмірах, передбачених умовами кредитного договору (т. 1, а.с.68).

З метою належного виконання зобов`язань за договором від 01 квітня 2008 року №86, між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір від 01 квітня 2008 року №078/08, згідно з умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку будівлі та споруди птахоферми за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до судового наказу, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року, зі ОСОБА_6 на користь ВАТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 642 756,15 грн та судовий збір у сумі 850,00 грн. Судовий наказ набрав законної сили 18 січня 2010 року (т.1, а.с.111).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 01 квітня 2008 року №86 у розмірі 353983,39 грн, яка складається із 324328,08 грн залишку заборгованості за нарахованими, але не сплаченими відсотками за період з 01 листопада 2009 року до 31 січня 2013 року та 29 655,31 грн пені за період з 17 лютого 2012 року до 01 лютого 2013 року (т.1, а.с.112).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.74).

Під час примусового виконання судового наказу від 18 грудня 2009 року

№2-Н-453/09, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, та рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року у справі №171/1141/14-ц державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_6 помер, у зв`язку з чим виконавчі провадження закінчені, про що винесені постанови від 29 листопада 2016 року.

Згідно з відповіддю Апостолівської державної нотаріальної контори від 01 січня 2018 року №8/02-14 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , сини ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 не видавалися (т.1, а.с.11).

У зв`язку з невиконанням спадкодавцями в добровільному порядку судового наказу та рішення на цей час перед АТ «Ощадбанк» за його розрахунком залишилась непогашеною заборгованість на загальну суму 953086,36 грн, з якої: 595563,14 грн заборгованість згідно із судовим наказом від 18 грудня 2009 року №2-Н-453/09, виданим Апостолівським районним судом Дніпропетровської області, та 357523,22 грн заборгованість згідно з рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року у справі №171/1141/14-ц.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , Апостольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №135/2016.

Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.05.2017 року до Апостольської державної нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (сина померлого), ОСОБА_4 , яка діє від імені свого малолітнього сина ОСОБА_3 (сина померлого) про прийняття спадщини, яка складається з 1/2 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Також у матеріалах спадкової справи наявна претензія кредитора АТ «Ощадбанк» на загальну суму 953086,36 грн., яка надійшла до нотаріуса 27 березня 2017 року, направлена на адресу нотаріальної контори 23 березня 2017 року

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_6 належало право власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2018 року ОСОБА_6 на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.11.2009 ЯБ №874379 належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення пл. 1,5 га., розташована за адресою Дніпропетровська області, Апостолівський район, с. Кам`янка, кадастровий номер :04:007:0006.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав доказів щодо обсягу спадкового майна та його вартості. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, а також часток прийнятого спадкового майна кожним спадкоємцем, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги, оскільки за загальним правилом зобов`язання спадкоємців перед кредитором не є солідарними.

Скасовуючи в касаційному порядку постанову Дніпровського апеляційного суду від 05.10.2021 року, якою змінено мотивувальну частину оскаржуваного рішення, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду суд апеляційної інстанції має врахувати викладене, переглянути по суті рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази й ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Згідно ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не може погодитися з його висновком та зазначає наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1297 ЦК України (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається наявність порушеного права позивача на повернення кредитних коштів, що підтверджено судовим наказом, виданим Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року та рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року, своєчасне звернення банку з вимогою до спадкоємців померлого ОСОБА_6 , в межах шестимісячного строку з того дня, як позивач дізнався про відкриття спадщини та як спадкоємці звернулись з заявами про відкриття спадщини, наявність спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6 - квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,5га., яка розташована за адресою Дніпропетровська області, Апостолівський район, с.Кам`янка, кадастровий номер :04:007:0006.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, позивачем не надано, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, на яку посилався заявник на обґрунтування підстав апеляційного оскарження рішення, Верховний Суд зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Зазначене також узгоджується з висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верхового Суду від 22 січня 2020 року у справі №306/2000/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №496/4489/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №336/7643/18.

Визначаючи розмір заборгованості, апеляційний суд виходить з наявності судового наказу №2-Н-453/09 від 18.12.2009 року, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області на суму 595563, 14 грн. та заборгованості згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1141/14-ц від 20.06.2014 року на суму 357 523, 22 грн.

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, який встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили.

За таких обставин стягненню з відповідачів на користь АТ КБ «Ощадбанк» підлягає заборгованість, що існувала на дату смерті позичальника, тобто у сумі 953 086,36 грн.. у розмірі, який відповідає частці кожного у спадщині, в межах вартості успадкованого майна.

При цьому апеляційний суд зазначає, що представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подано клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки банк звернувся до суду з позовом 17.12.2018 року та пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріуса при відкритті спадкової справи і жодної претензії не заявляв.

Однак дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки у матеріалах справи претензія кредитора АТ «Ощадбанк», яка надійшла до нотаріуса 27 березня 2017 року, направлена на адресу нотаріальної контори 23 березня 2017 року. У претензії зазначено, що АТ «Ощадбанк» стало відомо про смерть спадкодавця згідно постанов Апостолівського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 29.11.2016 року. якими виконавче провадження було закрито у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_6 .

За ч.2-3. ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, кредитор вчасно, в межах шестимісячного строку з того дня, як він дізнався про відкриття спадщини та як спадкоємці звернулись з заявами про відкриття спадщини, звернувся з відповідною претензією до нотаріусу.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості у сумі 953 086,36 грн. у розмірі, який відповідає частці кожного у спадщині, але в межах вартості успадкованого майна.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, задовольняючі апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк», з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи фактично понесені судові витрати, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» 14296,30 грн. судових витрат, понесених ним у суді першої інстанції, та 21444,45 грн., понесених ним у суді апеляційної інстанції, тобто 35740,75 грн., що складає 8935,19 грн. з кожного.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року у частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість в загальній сумі 953 086 (дев`ятсот п`ятдесят три тисячі вісімдесят шість) грн. 36 коп. у розмірі, який відповідає частці кожного у спадщині, в межах вартості успадкованого майна.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 8935 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 19 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 1 березня 2023 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв