Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3902/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 62 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/3902/21 за позовом ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Двірець» на підставі сертифікату серії ЖТ №0334660 від 15.05.2001 року, виданого на підставі рішення Житомирської райдержадміністрації від 02.03.2001 року зареєстрованого 05.05.2001 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №68.

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , якій належало право на вищевказану земельну частку (пай). Позивач вступила у фактичне володіння спадковим майном з дня смерті матері.

08 листопада 2016 року позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андруса А.В. від 08.11.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що сертифікат серії ЖТ № 0334660 від 15.05.2001 року на право на земельну частку (пай) видано після смерті ОСОБА_2 , у момент коли її цивільна правоздатність вже припинилась, а тому вказана земельна ділянка не може входити до складу спадщини, у зв`язку з чим визнання права власності в порядку спадкування повинно вирішуватись в судовому порядку.

Зазначала, що видача сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті спадкодавця не є перешкодою для реалізації позивачем права на прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не набула свого права земельну частку (пай). Окрім того, рішення суду є нелогічним, оскільки, в рішенні судом зазначено норми матеріального права, які дають право та підстави для визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Так судом зазначено, що основним документом, який посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), в той же час суд відмовляє в задоволенні позову. Судом першої інстанції не враховано порядок та послідовність отримання сертифікату про право на земельну частку (пай). Як зазначалось, сертифікат є основним документом, що посвідчує право на земельну частку пай, він отримується в разі, якщо особа працювала в колишньому КСП та включена в списки, що додається до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства. Ці дві обставини давали право на отримання особою сертифікату про право на земельну частку пай. Тобто сертифікат, згідно законодавства, що діяло на той час, це був остаточний та основний документ, який видавався на підставі рішення сільської ради, що надавав право на земельну частку (пай). Вказані обставини судом першої інстанції не враховані.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Богословський С.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.1963 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.05.1995 року (а.с.10,30).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0334660 від 15.05.2001 року, ОСОБА_2 отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Двірець» розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.12).

Як вбачається із довідки виконкому Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1469 від 22.08.2016 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані і проживали сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17.04.2006 року (а.с.13), у лютому 2008 року ОСОБА_5 , (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 04.03.2008 року), ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 03.03.2010 року) (а.с.13-15).

Згідно довідки виконкому Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1468 від 22.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання і ведення спільного господарства з дня смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , крім неї більше ніхто не вступив у володіння спадковим майном (а.с.29).

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андруса А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), яка в колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки на місцевості (а.с.65).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2016 року приватним нотаріусом Андрусом А.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки на місцевості, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, виданий Житомирською районною державною адміністрацією після смерті спадкодавця, а тому визнання права власності в порядку спадкування повинно вирішуватись в судовому порядку (а.с.6-7).

Із Рішення 15 сесії Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20.11.2003 року вбачається, що ОСОБА_2 була включена у списики громадян, які мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності реформованої агрофірми «Двірець» (а.с.163-165).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай) у КСП агрофірми «Двірець», тому позивач в порядку спадкування за законом після смерті матері також не набула такого права.

Такий висновок суду першої інстанції є хибним виходячи із наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Як зазначено у п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.524 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УСРС 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Як зазначено у ст.548 ЦК УРСР 1963 року, спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття (яким є день смерті спадкодавця) лише в тому разі, якщо вона прийнята спадкоємцем.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін.

Під час розгляду справи було встановлено, що після смерті ОСОБА_2 її дочка ОСОБА_1 фактично вступила у володіння і управління спадковим майном, а тому є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері. 08 листопада 2016 року остання звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була включена у списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності реформованої агрофірми «Двірець», що вбачається із Рішення 15 сесії Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20.11.2003 року, де ОСОБА_2 в додатку до рішення значиться під №381.

Тобто мати позивача на момент своєї смерті мала право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні земель колективної власності реформованої агрофірми «Двірець». При цьому факт видачі сертифіката на ім`я ОСОБА_2 після її смерті свідчить, що остання була включена до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта.

Отже, встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_2 як член агрофірми «Двірець» була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності реформованої агрофірми « ІНФОРМАЦІЯ_4 », тобто набула право на земельну частку (пай), проте не отримала за життя сертифіката, колегія суддів дійшла висновку, що вказане право на отримання земельної частки (паю) в колективній власності реформованої агрофірми «Двірець увійшло до складу спадщини і у позивача, як спадкоємця за законом після смерті її матері, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є помилковим.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 23370,00 грн (сертифікат серії ЖТ №0334660), яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Двірець», в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий Судді