Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 522/5863/21

провадження № 61-1201св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Одеська міська рада, обслуговуючий кооператив «Екодом-2»,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Екодом-2» на постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, обслуговуючого кооперативу «Екодом-2», третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку та припинення права оренди земельної ділянки.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Одеської міської ради, обслуговуючого кооперативу «Екодом-2» (далі - ОК «Екодом-2»), третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку та припинення права оренди земельної ділянки.

У червні 2021 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку та припинення права оренди земельної ділянки. Одеська міська рада незаконно надала дозвіл на відведення та передала в оренду ОК «Екодом-2» земельну ділянку, яка є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , є власністю жителів будинку та не може бути виділена в натурі.

Відповідач ОК «Екодом-2» має намір побудувати на указаній ділянці новий шестиповерховий будинок із чим не згодні жителі суміжного будинку через небезпеку пошкодження належного їм майна. Окрім того, ОК «Екодом-2» навесні 2020 року розпочав підготовчі роботи від яких у прилеглих будинків № 47 та № 49 з`явились тріщини, відбулось обвалення частини стін. Після скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт та реєстрацію нового повідомлення про початок будівельних робіт, навесні 2021 року роботи по очищенню території були поновлені. У мережі Інтернет рекламується будівництво будинку на указаній ділянці, тому, у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення буде фактично неможливим, як і поновлення порушених прав позивача.

У вказаній заяві заявник просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2»;

- заборонити будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії із земельною ділянкою площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2»;

- заборонити ОК «Екодом-2» та/чи генеральному підряднику ТОВ «Промислово-будівельна група «Еталон Буд» та/чи будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам здійснювати будь-які підготовчі та/чи будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року у складі судді Федчишеної Т. Ю. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що заявником не наведено обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заявлених видів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не обґрунтовано співмірність заявлених заходів забезпечення позову з позовними вимогами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року про забезпечення позову скасовано.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії із земельною ділянкою, площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2».

Заборонено ОК «Екодом-2» та/чи генеральному підряднику ТОВ «Промислово-будівельна група «Еталон Буд» () здійснювати будь-які підготовчі та/чи будівельні роботи на земельній ділянці, площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2».

В решті заяви - відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вжиті ним заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Заявлені ОСОБА_2 заходи забезпечення позову у частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2» задоволенню не підлягають, оскільки є тотожними вимогам про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які реєстраційні дії із спірною земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, ОК «Екодом-2», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано матеріали справи із Приморського районного суду м. Одеси.

11 лютого 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 21 лютого 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 22 лютого 2023 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Ігнатенко В. М., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник посилається на порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 367/6919/18 та від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19.

В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції неповно урахував вимоги співмірності як співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, яка здійснює таку діяльність. Крім того, суд апеляційної інстанції не дослідив чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів заявника та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При встановленні виду забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що предметом позову у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 19 вересня 2018 року № 3805-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0634 га за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду ОК «Екодом-2», визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки від 21 березня 2019 року, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку та припинення права оренди земельної ділянки.

Позивачі звернулись до суду із позовом про захист своєї власності, оскільки вважають, що будівництво шестиповерхового будинку на спірній земельній ділянці (яка використовується як придомова територія), в безпосередній близькості до належних позивачам квартир, може зруйнувати або пошкодити їх майно, а отже невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Таким чином, враховуючи предмет позову у даній справі, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що співмірним із заявленими позовними вимогами є заходи забезпечення позову у виді заборони ОК «Екодом-2» та/чи генеральному підряднику ТОВ «Промислово-будівельна група «Еталон Буд» здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці, площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2».

При цьому апеляційний суд взяв до уваги важливість цієї справи для суспільства, той факт, що в мережі Інтернет рекламується будівництво будинку на спірній земельній ділянці. Завершення будівництва може призвести до незворотних наслідків, пов`язаних з руйнуванням або пошкодженням майна позивачів.

Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що вимога про заборону будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії із спірною земельною ділянкою не є ефективним заходом забезпечення позову, оскільки заборона суб`єктам реєстраційних дій вчиняти реєстраційні дії має передбачати чітко визначені дії щодо предмета спору, що забороняються вчиняти, а не будь-які дії.

Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 916/2262/22.

Доводи про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 367/6919/18 та від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19, Верховний Суд відхиляє, оскільки відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову, суди виходили із конкретних фактичних обставин у цих справах, характеру спору та інших обставин, що були визначальними для висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції в частині заборони будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії із вказаною земельною ділянкою, скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні заявленої вимоги. В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Екодом-2» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у частині заборони будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії із земельною ділянкою площею 0,0634 га, кадастровий номер :27:013:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та перебуває в оренді ОК «Екодом-2» скасувати і ухвалити у вказаній частині нове рішення про відмову у задоволенні заявленої вимоги.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров В. В. Пророк