Провадження № 2/161/827/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

02.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 08.05.2015 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Впродовж пів року вони проживають окремо. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, а також суперечить її інтересам та інтересам їх спільної з ОСОБА_2 дитини. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні нашого розлучення. Разом з тим, після фактичного припинення подружніх відносин, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за домовленістю з відповідачем, залишився проживати разом з нею. Вказує, що за місцем проживання сина, для останнього створено комфортні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, дитина забезпечена усім необхідним. Відтак, проживання їх спільного з відповідачем сина разом з нею відповідає якнайкращим інтересам дитини. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.05.2015 року Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ у Волинській області за актовий запис № 523, а також визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею його матір`ю ОСОБА_1

10.01.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла на адресу суду заява про визнання позову (а.с. 31-32).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2023 року Виконавчий комітет Луцької міської ради зобов`язано провести обстеження умов проживання позивачки та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с. 37).

03.03.2023 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було надано суду відповідний висновок «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 » № 49 від 13.02.2023 року (а.с. 45).

До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 42).

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили.

Представником третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача до початку судового засідання було подано до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 43).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 08.05.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 523, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

За час шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через втрату взаєморозуміння та різні погляди на шлюб і сімейне життя.

На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, у кожного з них окремі бюджети, понад пів року вони проживають окремо один від одного.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін , а тому шлюб підлягає розірванню.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що остання також бажає реалізувати свої законні права та інтереси щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

Як встановлено судом, після припинення між сторонами подружніх відносин, їх малолітній син залишився постійно проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_1 .

Дана обставина відповідачем ОСОБА_2 не заперечується та визнається.

Станом на день розгляду даної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у віці до 10 років.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частинами 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 104-1 від 15.02.2023 року було затверджено висновок Служби у справах дітей «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 » № 49 від 13.02.2023 року (а.с. 44).

З вищевказаного висновку вбачається наступне:

«… З травня 2022 року ОСОБА_1 з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку ОСОБА_5 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 13.02.2023 року. ОСОБА_1 працює в ТОВ «Астразенека» та отримує дохід, який є достатнім для утримання дитини.

03.02.2023 року у телефонній розмові ОСОБА_2 повідомив, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю.

На підставі викладеного, враховуючи вік та інтереси дитини, керуючись ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 160, 161 СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ».

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, взявши до уваги висновок Служби у справах дітей, суд вважає, що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно визначити разом з позивачкою ОСОБА_1 оскільки на своє переконання, більш комфортним і зручним для дитини буде проживання разом з матір`ю.

При вирішенні даного спору у відповідній частині, суд, з огляду на положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог та вважає, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Крім того, на переконання суду, за час проживання спільного сина сторін разом зі своєю матір`ю, для дитини вже склалася звична обстановка, у нього утворилося певне коло спілкування (друзі в навчальному закладі та за місцем проживання).

Суд вважає, що зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у його вихованні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини є такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1984,80 грн., сплачені останньою при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 19, 24, 56, 110, 112, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 08 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 523 розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради (), адреса місцезнаходження: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 21.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Луцької міської ради (), адреса місцезнаходження: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19.

Повний текст рішення складений 06 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська