Справа № 452/1939/19
УХВАЛА

27 березня 2023 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретар судового засідання Страхоцька Т.А.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коцана М.В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

її представників адвокатів Кардопольцева А.С. та Зелінської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коцана М.В. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Коцаном М.В. подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 452/1939/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. Вимоги заяви викладені у письмовій заяві, поданій 24.03.2023 року.

Представник позивача адвокат Коцан М.В. просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом заборони матері ОСОБА_2 вивозити дитину ОСОБА_3 за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_1 .

Заяву мотивовано тим, що у провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Заочним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від

26.12.2019 року у справі № 452/1939/19 вказаний позов було задоволено та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , разом з батьком.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року відповідачці поновлено строк звернення з заявою про перегляд заочного рішення, скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року та призначено справу до розгляду.

Крім того, зазначає, що існуючий між сторонами спір про місце проживання дитини дає підстави вважати, що відповідачка вчинятиме спроби вивезти дитину за межі території України з огляду на те, що ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Молдова, а ОСОБА_4 , крім того, перебуває у громадянстві України і водночас є громадянином Республіки Молдова та має відповідний паспорт для виїзду за кордон, що надає відповідачці можливість безперешкодно, без згоди батька, перетнути державний кордон України разом з дитиною.

Вважає, що в межах цієї справи є підстави для застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачці вивозити дитину за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька.

Вивчивши заяву, заслухавши пояснення представника позивача в обґрунтування вимог, викладених в заяві, відповідачки та її представників, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання майбутнього рішення по справі. При цьому, забезпечення позову спрямовано, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Перелік видів забезпечення позову зазначений у ч.1 ст.150 ЦПК України і передбачає, у тому числі, й можливість встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ст. 150 ЦПК України.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Згідно ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Однак, заявником не обґрунтовано наявність жодної із зазначених підстав можливості вжиття заходів забезпечення позову та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.

В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. При цьому, вирішення клопотання про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, є фактично вирішення спору по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення наведених вище норм законодавства свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року, у справі № 643/5842/16-ц.

Крім того, згідно Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

З огляду на викладене, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони перетину неповнолітньою дитиною сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Водночас, посилання представника заявника на наявність у відповідачки паспорта для виїзду за кордон, що, на думку представника заявника, надає їй можливість вільного виїзду за межі України та змогу вивезти за кордон дитину, не може бути покладене судом в основу процесуального рішення згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки такі посилання представника заявника не підтвердженні належними доказами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що відповідно до п. 20

ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.03.2022 року

№ 64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стані з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє продовжено Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Постановою КМУ від 01.03.2022 №179 внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Постановлено серед іншого, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України) документів, що містять відомості про особу, визнаних Держприкордонслужбою.

Спрощена процедура перетину державного кордону обумовлена ризиками для життя та здоров`я цивільного населення у зв`язку з введенням воєнного стану, а тому, на думку суду, у разі початку активних бойових дій у регіоні проживання дитини, наявність заборони щодо її виїзду за кордон, не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини й нестиме загрозу для її благополуччя та життя.

Аналізуючи викладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих представником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, зокрема з огляду на якнайкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 149-153, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коцана Мар`яна Васильовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 29 березня 2023 року.

Суддя