ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1757/23 Справа № 219/8104/21 Суддя у 1-й інстанції - Худіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року, ухваленого суддею Худіною О.О. в місті Бахмут Донецької області, повний текст судового рішення складено 01 грудня 2021 року,

УСТАНОВИВ

В провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року позов задоволено.

22.11.2021 року від адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 25 000 (дванадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Заяву обґрунтовано тим, що згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

У зв`язку з цим згідно до положень ст.ст. 137, 141 та 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є підстави для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення по справі.

У своєму позові адвокат позивача - Гуревич Р.Г. на підставі положень абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомляв суд, що розрахунок витрат, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, відповідний договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та докази в його обгрунтування будуть подані нею протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по справі та повідомлено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та планує понести у зв`язку із розглядом даної справи. Також у позові вказано суму попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та планує понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гри. 00 коп. понесені на правову допомогу у суді першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», будучи незгодним з ухваленим додатковим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник посилаючись на рішення ЄСПЛ, вказує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відблось рішення всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений сторною та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та не співмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідач зазначає, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено доказів на підтвердження сплати клієнтом адвокату винагороди в будь-якому розмірі, а тим більше в розмірі 25 000 грн., а з товарного чеку не видно, що позивач сплатив адвокату будь-які кошти в рахунок вартості оплати правничої допомоги.

Вказує, що з рахунку ФОП ОСОБА_2 №2211ю не зрозуміло за які послуги видано рахунок, на підставі якого договору, на підставі якого акта приймання-передачі, тобто ідентифікувати приналежність до витрат на правничу допомогу в рамках даної справи цієї суми не є можливим.

З товарного чеку №2211 аналогічно неможливо встановити приналежність до даної справи, до договору про надання правової допомоги, до акта про приймання-передачу наданих послуг №1.

Зазначає, що на документах вказано ФОП, тобто фізична особа-підприємець, адвокат же не має статусу фізичної особи-підприємця, а є само зайнятою особою.

Окрім того, скаржник вказує на те, що роздруківка, посвідчення копій документів щодо спірних правовідносин; організація направлення засобами електронного зв`язку заяви до приватного виконавця; правовий аналіз висновків, які викладені в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України « Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні» від 07.02.2014, в Постановах Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №6-2879цс16 тощо, формування доказової бази, в розумінні ст.1, ч.1 ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не є видами адвокатської діяльності, тобто не можуть вважатись правничою допомогою, тому їх оплата не підлягає відшкодуванню.

Також, скаржник вважає, що вартість послуг адвоката в розмірі 25 000 грн. не відповідає принципу пропорційності, критерію їх реальності у зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, критерію розумності (до звіту включені двічі одні й ті самі послуги адвоката.

Відповідач зазначає, що середня заробітна плата у серпні 2021 року у Донецькій області складала 14 848 грн., в серпні 21 робочій день, тому в середньому 1 робочий день коштує 707,04 грн., витрати по часу на половину робочого дня повинні складати 704,04 грн., максимум 1 000 грн, але аж ніяк 25 000 грн. за справу незначної складності. В матеріалах справи відсутній детальний опис вчинених із затраченим часом робіт, тому неможливо достовірно встановити за яку кількість витраченого часу на надання правничої допомоги адвокат просить стягнути витрати та чи є час співрозмірним розміру витрат. Вважає, що з наведених вище підстав суд повинен був відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду представником позивача Гуревичем Р.Г., був наданий договір №б/н від 2.08.2021 року про надання правової допомоги (а.с.6-10), в п.4.3 якого визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 22000 грн., акт прийняття-передачі наданих послуг від 22.11.2021 року з додатком №1 - Звітом про надану правову допомогу, рахунок № 2211ю та товарний чек № 2211 на суму 25000 грн.

Суд першої інстанції повністю задовольняючи вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., дослідивши надані представником позивача докази, якими підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, врахувавши фактичний об`єм наданих адвокатом послуг у суді та затрачений ним час (складання позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову, складання заяви до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійнику О.І. про надання документів, складання клопотань, роздруківку, посвідчення копій документів щодо спірних правовідносин; складено текст позовної заяви; складено текст заяви про забезпечення позову; формування доказової бази, систематизації, групування доказів; організація направлення засобами електронного зв`язку заяви до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійнику О.І. про надання документів; надання консультацій клієнту з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, порядку оскарження рішень суду та ухвали щодо забезпечення позову від 05.08.2021р., ознайомлення та правовий аналіз змісту документів виконавчого провадження №66266686(примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 4912, вчиненого 25 березня 2021 року), правовий аналіз висновків, які викладені у Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року, в постановах Верховного Суду України від 13.03.2017р. у справі за № 6-2879цс16, від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, від 05.07.2017 р. по справі №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року (справа №310/9293/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. провадження №11-174ас18), дійшов висновку, що заявлена сума витрат є співмірною із складністю справи, витраченим часом та значенням справи для сторони. Одночасно суд не прийняв до уваги доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», викладені у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації стороні позивача за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу, проте не може погодитись, що визначений судом першої інстанції до стягнення розмір на оплату правничої допомоги є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг), і у цій частині частково погоджується з доводами викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, беручи до уваги надані стороною позивача до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу, враховуючи заперечення сторони відповідача які були подані суду першої інстанції 24.11.2021 та які є тотожніми доводам апеляційної скарги, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, беручи до уваги складність цієї справи; тривалість участі представника позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції, вважає за необхідне змінити додаткове рішення суду та зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 25 000 грн. до 12 500 грн., який на думку колегії суддів є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, стягнутий зТовариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь позивача ОСОБА_1 до 12 500 грн. (дванадцяти тисяч п`ятисот гривень).

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: