РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/854/22

Провадження № 22-ц/4815/292/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору - Служба у справах дітей Радивилівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Бернацьким Павлом Васильовичем на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року (ухвалене у складі судді Делалової О.М.; повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком, -

в с т а н о в и в :

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 12.10.2008 року. Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14.04.2022 року шлюб між ними розірвано. У рішенні було зазначено залишити дітей проживати з матір`ю. Оскільки сторони проживали за однією адресою, вважалося, що це не буде суперечити інтересам дітей.

Відповідачка після розірвання шлюбу змінила місце свого проживання і перейшла проживати у квартиру своєї матері.

Діти залишилися проживати з ним у будинку його матері ОСОБА_5 . Діти проживають в цьому будинку з народження.

Після розірвання шлюбу відповідачка не забирала дітей з собою і не намагалася це зробити. Вона не приймала і не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх навчанням, не відвідує батьківські збори. Участь у спілкуванні з дітьми відповідач звела до 1-2х мобільних дзвінків на тиждень по декілька хвилин. Всі питання матеріального забезпечення, створення належних умов для їх навчання і виховання, відпочинку та розвитку вирішував і вирішує він.

Діти самі виявили бажання проживати з ним і змінювати місце свого проживання не бажають.

Просив суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком задоволено.

Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення мотивовано тим, що визначення місця проживання дітей з батьком відповідатиме першочерговому врахуванню їх інтересів.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Бернацький Павло Васильович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивач не зазначив у позовній заяві адресу місця проживання дітей, а тому суд першої інстанції вказавши таку адресу в резолютивній частині рішення, вийшов за межі позовних вимог.

Вказує, що у суду були відсутні правові підстави до залучення Служби у справах дітей Радивилівської міської ради як третьої особи без зазначення на чиїй стороні вона залучена.

Радивилівський районний суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Суд не розглянув клопотання відповідача ОСОБА_2 про визнання висновку Радивилівської міської ради Дубенського району від 12.08.2022 року № 1260/01.09-20 неналежним та недопустимим доказом, а також не розглянув клопотання про допит відповідача як свідка.

У Радивилівського районного суду були відсутні належні підстави для відкриття провадження у справі, оскільки позивач не виконав вимоги ухвали від 10 серпня 2022 року про залишення позову без руху та не надав доказів наявності спору між батьками щодо місця проживання дітей.

Як заперечення на ухвалу Радивилівського районного суду від 15.09.2022 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду вказує, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання 15.09.2022 року.

ОСОБА_2 не заперечує стосовно проживання дітей з батьком та не чинить перешкод у цьому, а доказів наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей позивачем не надано.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

06 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність оскаржуваного рішення.

Вказує, що спір про визначення місця проживання дітей між ним та відповідачкою виник ще під час подання нею позову про розірвання шлюбу. У рішенні Радивилівського районного суду від 14 квітня 2022 року суд встановив, що він не згодний з визначенням місця проживання дітей з матір`ю.

Відповідачка не цікавиться дітьми, не бере участь у їх вихованні, не відвідує їх, хоча квартира у якій вона проживає знаходиться поблизу їх будинку.

Просить суд про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

16 лютого 2023 року до апеляційного суду надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Радивилівської міської ради, у якій просить про розгляд справи без їх участі, з рішенням суду погоджується.

22 лютого 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, оскільки не може залишити дітей та з`явитися для участі в судовому засіданні. Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не заперечила проти судового розгляду за її відсутності. Нею не наведено обставин, які б унеможливлювали її участь у розгляді справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2022 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2022 року (а.с. 8-9).

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 жовтня 2008 року Лісничівською сільською радою Балтського району Одеської області, актовий запис № 02 - розірвано.

Дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 залишено проживати з матір`ю (а.с. 16-17).

Після припинення шлюбних стосунків відповідачка змінила місце проживання, а 24.01.2023 року зареєструвала нове місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням Відділу реєстрації Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області від 31.01.2023 року № 01.09-21/14.

Діти залишилися проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням Відділу реєстрації Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області від 31.01.2023 року № 01.09-21/15.

Згідно висновку орган опіки та піклування №1260/01.09-20 від 12.09.2022 року, Радивилівська міська рада як орган опіки та піклування визнала доцільним визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 59-61).

У вищевказаному висновку органу опіки та піклування зазначено, що 27.06.2022 року спеціалістами служби у справах дітей Радивилівської міської ради, міського центру соціальних служб було здійснено обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Було встановлено, що санітарний стан житлового приміщення добрий, у будинку чисто та охайно. На житловій площі спільно проживають наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (бабуся дітей).

Діти підтвердили, що вони проживають з батьком, який усім їх забезпечує, доглядає. Показали свої кімнати. Також діти сказали, що мама до них телефонує 2-3 рази на тиждень. Членами комісії було встановлено, що вихованням, забезпеченням дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їхня мати проживає окермо.

На комісії мати дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народження підтвердила факт, що дійсно проживає з своєю мамою неподалік місця проживання дітей та колишнього чоловіка. Працює на ТЗОВ ВКП "Щедра нива". До дітей вона телефонує щодня, але забрати дітей до себе немає змоги, оскільки не дозволяє житлове приміщення. Стверджує про конфлікт з її колишнім чоловіком, оскільки він обіцяв їй купити окреме житло, але, на даний момент, досі не купив (а.с. 59-61).

На виконання ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 23.08.2022 року справа № 568/854/22, відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, з метою підготовки висновку органу опіки та піклування Радивилівської міської ради, спеціалістами служби у справах дітей Радивилівської міської ради, міського центру соціальних служб, 12.09.2022 року було здійснено обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження з дітьми була проведена бесіда щодо визначення з ким вони хочуть проживати. Діти однозначно відповіли, що хочуть проживати з батьком. На запитання, коли до них останній раз телефонувала їхня мама, вони відповіли, що 10.08.2022 та 07.09.2022 року.

Спеціалістами служби у справах дітей Радивилівської міської ради 09.09.2022 року поштою було надіслано повідомлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що 12 вересня 2022 року спеціалісти служби у справах дітей планують обстежити умови проживання за фактичним її місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 з метою підготовки висновку органу опіки та піклування Радивилівської міської ради.

Відповідно до заяви від 10.09.2022 року ОСОБА_2 не надала згоди службі у справах дітей Радивилівської міської ради на проведення обстеження умов проживання (а.с. 61).

Згідно інформації навчального закладу, де навчаються діти сторін - Радивилівського ліцею № 1 Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області шкільним життям та навчанням дітей приділяє увагу батько ОСОБА_4 , який відвідує батьківські збори та оплачує харчування дітей. Окрім нього батьківські збори та свята відвідує бабуся (татова мама).

Позивач працює ФОП та має постійний дохід, що підтверджується копіями: відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 12.08.2022р.; витягом з реєстру платників єдиного податку; випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 35-39).

Згідно копіям свідоцтв про право на спадщину, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач разом з дітьми проживають у будинку його матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31-34).

Відповідно до відповіді КНП "Радивилівська центральна міська лікарня" Радивилівської міської ради Рівненської області №504 від 18.08.2022 року ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 28).

В судовому засіданні суду першої інстанції діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в категоричній формі висловили бажання проживати з батьком.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За правилами частини третьої цєї ж статті, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справа № 241/47/19 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні спору враховано особисту прихильність дітей до батька, який піклується про них та забезпечує належні умови для їх розвитку та виховання, виявляє до дітей більше уваги та турботи, ніж мати.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та інші ухвали, постановлені місцевим судом при підготовці справи до розгляду, фактично зводяться до відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей, оскільки ОСОБА_2 не заперечує проти проживання дітей з батьком.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року у справі № 568/1895/21 дітей сторін залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_2 , з чим позивач не погоджується, що встановлено у мотивувальній частині цього судового рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві.

Оскільки ОСОБА_1 не погоджується із визначенням місця проживання дітей з матір`ю, він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом із ним.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що зазначення судом першої інстанції конкретної адреси місця проживання дітей разом з батьком є виходом за межі позовних вимог, з огляду на наступне.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У пункті 4 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання фізичної особи - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням Відділу реєстрації Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області від 31.01.2023 року № 01.09-21/15.

Виходячи з наведеного, зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення конкретної адреси проживання дітей разом з батьком, узгоджується з предметом позову (визначення місця проживання дітей) і не може розцінюватися як вихід суду за межі позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Бернацьким Павлом Васильовичем залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.