Справа № 346/3922/22
Провадження № 22-ц/4808/245/23
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та способу стягнення на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду, в обґрунтування своїх вимог зазначав, що він та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення син проживав з позивачем. На підставі рішення суду від 13.03.2020 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, по 1800 грн. щомісячно, починаючи з 10.01.2020 року. У вересні 2021року син почав навчання у Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, а з вересня 2022 року став студентом навчального закладу в Королівстві Бельгія, де оплата за навчання становить 1284,60 євро; вартість житла в студентському гуртожитку 405-430 євро на місяць; витрати на харчування 350-400 євро на місяць, тобто загальна сума витрат на рік складає 10794,6 євро. Вказані обставини потягнули за собою додаткові витрати, що позивачу забезпечити неможливо. Відповідач виїжджає за кордон на роботу, де отримує регулярний дохід, має у власності 1/2 частку квартири, 1/2 частку житлового будинку, 1/2 частку земельної ділянки, а також транспортний засіб марки Nissan Qashqai. Інших зобов`язань по утриманню не має. Тому позивач просив збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів на утримання сина, який продовжує навчання: визначити розмір аліментів у процентному відношенні від всіх видів доходу відповідача, та стягнути з неї одноразово 5397,3 євро, що становить 1/2 від суми 10794,6 євро - витрат на навчання, студентське житло та харчування їхнього сина.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не дав належної оцінки наданим доказам і встановленим обставинам, які достатньо свідчать про обґрунтованість його вимог. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач має задовільний матеріальний стан, має змогу надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі. Суд не врахував, що відповідач ухиляється від сплати вже присуджених їй аліментів, про що свідчить виїзд відповідача за кордон. В іншому в обґрунтування скарги посилається на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач до суду не явилася. Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача відповідача в судове засідання, належним чином повідомлену про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5).

Заочним рішенням цього ж суду від 13.03.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з 10.01.2020 року і до закінчення навчання останнім, але не пізніше, ніж до досягнення ним 23-х років (а.с.6-8).

Згідно із заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.12.2020 року визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м.; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 196,9 кв.м.; земельну ділянку для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, площею 0,1га. Спільне сумісне майно подружжя поділене, за кожним з колишнього подружжя по 1/ 2 частині вказаного нерухомого майна. Визнано особистою власністю ОСОБА_2 транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_1 ; визнано особистою власністю ОСОБА_1 вклади та проценти за вкладами, які знаходяться на депозитах в ПАТ КБ «Приватбанку», по договору № SAMDNWFD800 від 20.05.2016 року та по договору № SAMDNWFD501 від 10.02.2018 року, вклади та проценти за вкладами, які знаходяться на депозитах в ПАТ «Ідея банк» по договору № N90.00.458940 від 30.08.2017 року та по договору № N90.00.461132 від 22.09.2017 року ( а.с. 9-11 ).

При вирішенні спору в заочному порядку суд керувався наступними нормами права.

Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно положень ч.3 цієї ж статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 3ст. 182 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Суд першої інстанції цілком правильно, з урахуванням аналізу судової практики і норм матеріального права, які регулюють такі відносини, виходив з того, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов`язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу.

Позивач в позові вказує на збільшення витрат на навчання сина, і вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі в процентному відношенні до видів доходів, а не у вигляді твердої грошової суми, та у зв`язку із нагальною потребою має одноразово сплатити половину суми, яку він витратить на рік на утримання та навчання повнолітнього сина.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третястатті 181 СК України). А норма статті 192 СК вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тому суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Судом враховані при цьому позиції Верховного Суду, викладені в численній судовій практиці, і суд правильно керувався ними.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

В постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначив, що ненадання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Суд також керувався і позицією Верховного Суду в постанові від 24.07.2019 року (справа № 521/2016/16-ц, провадження № 61-31783св18), де зазначено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Позивачем не доведено підтверджень його вимог в розумінні положень статті 192 СК України.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, зокрема, обставин, які на думку позивача потребують зміни розміру аліментів - докази щодо витрат на навчання сина, врахував відсутність доказів зміни матеріального стану відповідача, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі позивач не спростував висновок суду, виразив незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування, вимагав переоцінки наданих ним доказів у справі. Твердження апелянта про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку утримання дитини, про що свідчить факт її виїзду за кордон, не мають значення для вирішення даного спору.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам позивача і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 01 березня 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський