Справа № 308/774/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін цивільну справу № 308/774/20 (провадження № 2/308/208/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довір та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_2 , за якою просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Іршавської міської ради Калинича I.B. індексний № 41493543 від 07.06.2018р. про державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

05.03.2008р. між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» (правонаступник ПАТ «Банк Форум») було укладено Кредитний договір №0139/08/26-Z, за умовами якого позивач отримала в кредит грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США під 13% річних на строк до 02.03.2018р.

В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між Позивачем та АКБ «Форум» було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим №572 (далі - договір іпотеки), згідно з яким позивач передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,1 кв.м., житловою - 27,4 кв.м.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між ОСОБА_3 та АКБ «Форум» було укладено договір поруки від 05.03.2008р.

Позивач та її донька, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні Позивача), проживали та були зареєстровані у вищевказаній квартирі з 2007 року. Ні позивач, ні, члени її сім`ї будь якого іншого нерухомого майна у власності не мають, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 185576096 від 21.10.2019р.

Тривалий час позивач вчасно погашав кредит та відсотки за його користування, однак через погіршення матеріального становища внаслідок світової фінансової кризи, значного зростання курсудолару США до гривні, позивач вимушений був припинити погашення кредитної заборгованості. Внаслідок цього, за позовом банку, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.12.2011р. позов ПАТ «Банк Форум» було задоволено, стягнуто з позивача та її поручителя 242 203 47 грн. та судові витрати.

Як стало відомо позивачу, після отримання нею у січні 2018р. цінних листів (разом з вимогами про погашення заборгованості, повідомленнями про відступлення права вимоги) від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» (далі - відповідач), 11.12.2017р. між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» було укладено Договір №887-Ф відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором №0139/08/26-Z від 05.03.2008р. Крім того, 28.12.2017р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 951 Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Український бізнес банк» та відповідачем, відповідно до якого Відповідач набув прав Іпотекодержателя за договором іпотеки відносно нерухомого майна - вищевказаної квартири, яка належала позивачу.

Як стало відомо з матеріалів позовної заяви у справі № 308/8946/19, Позивач 04.06.2018р., із залученням державного реєстратора Іршавської міської ради - Калинича Івана Васильовича зареєстрував за собою право власності на вищевказану квартиру, яка належала Відповідвчу. Вказані дії Позивача та державного реєстратора Відповідач вважає протиправними, а рішення про державну реєстрацію прав Позивача на квартиру № 41493543 від 07.06.2018р. - незаконним, на підставі наступного.

На думку позивача, відповідач в порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», примусово стягнув (відчужив без згоди позивача) квартиру, яка була предметом іпотеки, чим порушив права позивача та її доньки.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет Іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07.07.2004. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього закону:

1)не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) зі споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до ч. 3-4 цього закону, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно технічного паспорту на житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 , її загальна площа складає 45,1 кв.м., житлова - 27,4 кв.м, тобто загальна площа не перевищує 140 кв. метрів (як для квартири). Дана квартира виступала як забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеного між Позивачем та АКБ «Форум», згідно якого позивач отримала кредит в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника (Позивача) та її доньки (Третьої особи на стороні Позивача); у власності Позивача відсутнє інше нерухоме житлове майно.

Отже, позивач вважає, що 04.06.2018р. Відповідач, із залученням державного реєстратора Іршавської міської ради Калинич І.В, в порушення вимог Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», примусово (стягнув (відчужив без згоди позивача) квартиру, яка була предметом іпотеки, чим порушив права позивача та її доньки на житло (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4X493543 від 07.06.2018р .)

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного в Постанові від 31.10.2018р. при розгляді справи № 465/1310/17: «Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в Іноземній валюті».

За ухвалою від 27.01.2020 року судом було відкрите провадження у цій справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

За ухвалою від 27.01.2020 року (з урахуванням ухвали від 10.02.2020 року про виправлення описки) судом було частково задоволено заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про забезпечення позову. Вжито заходів забезпечення позову, шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконстурктора І. Сікорського, 8, ідентифікаційний код 38750239) розпоряджатися (відчужувати або вчиняти будь-які інші дії, в тому числі будь-які реєстраційні дії) з квартирою АДРЕСА_2 , до набрання рішенням суду законної сили у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За ухвалою від 26.01.2021 року судом було відмовлено повністю у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про застосування зустрічного забезпечення у цивільній справі № 308/774/20 (провадження № 2/308/208/20).

19.02.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за яким він просить суд: відмовити у задоволенні позовної заяви у цій справі з наступних підстав.

В порушення умов передбачених Кредитним договором, Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого мав прострочену заборгованість по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування ним, яка на момент відступлення права вимоги складала 618515 (шістсот вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 16 копійок.

У відповідності до умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

13.12.2017 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було направлено Позичальнику/Іпотекодавцю вимогу про усунення порушень щодо виконання основного зобов`язання у 30 денний термін та попереджено, що у випадку невиконання Товариством буде застосовано заходи позасудового врегулювання на підставі положень ЗУ «Про іпотеку».

В зв`язку з невиконанням вищевказаної вимоги у 30 денний термін з моменту отримання, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у відповідності до положень/умов Кредитного договору № 0139/08/26-Z, Іпотечного договору від 05 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 572, керуючись нормами ст.ст. 35 - 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки. А саме, 04.06.2018 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі Іпотечного договору від 05 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 572.

Щодо посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України». Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 464/8589/15-ц від 09 грудня 2019 року:

Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в 1 іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 643/17966/14-ц (провадження N 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

За таких обставин правильним є висновок судів про те, що положення Закону України від 03 червня 2014 року N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не і поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Позивач 27.02.2020 року подала до суду відповідь на відзив відповідача за яким просить суд задовольнити позовну заяву повністю за наступних підстав.

Наведені відповідачем правові позиції ВСУ стосуються іншого способу позасудового врегулювання, передбаченого ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме - право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Але, на думку Позивача, яка ґрунтується на нормах чинного законодавства та правових позицій ВСУ, і такий спосіб позасудового врегулювання повинен відбуватися з додержанням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На противагу наведених у відзиві позицій ВСУ, позивач звернув увагу суду на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати ВСУ від 20.11.2019 р. у справі № 802/1340/1 (Провадження № 11-474апп19), аналогічною до даної цивільної справи.

Щодо твердження Відповідача, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» «не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань». Позивач погоджується з даним твердженням щодо відсутності зупинення дії нормативноправових актів на підставі вищевказаного Закону, однак звертає увагу, що згідно п. 41 Закону «Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм». Наразі, цей Закон діє, чинність не втратив, а тому його норми повинні бути враховані у даних правовідносинах.

Представник позивача неодноразово подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача подав до суду заяву від 03.08.2020 року про розгляд справи без участі відповідача (а.с. 146).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складення рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 17.01.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2008р. між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 0139/08/26-Z, за умовами п. 1.1 - 1.3 якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 20 000 доларів США під 13% річних на строк до 02.03.2018р.

В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору між тими самими сторонами був укладений Іпотечний договір від 05.03.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. за реєстровим № 572, з умовами п. 1.1., 1.2 ОСОБА_1 в забезпечення зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № 0139/08/26-Z від 05.03.2008 року та додаткових угод до нього, передала в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 45,1 кв.м., житловою - 27,4 кв.м.

Зазначені відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією від 12.10.2019 року № 185576096.

Відповідно до умов п. 5.2 5.5 Іпотечного договору сторони домовилися, що у разі порушення Іпотекодавцем, обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а в разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення Іпотекодавцем обов`язків щодо збереження, утримання чи страхування предмета іпотеки Іпотекодержавтель може скористатися правами, визначеними п. 5.2 цього Договору, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета Іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу Іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з ужиттям заходів збереження, утримання та страхування предмета іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до вимог чинного законодавства України.

У разі порушення умов Кредитного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про усунення порушення не пізніше тридцятиденного строку попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач не заперечує факт наявності заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 815,57 доларів США та факт отримання такої вимоги від 13.12.20217 року № 0139/08/26-Z і повідомлення про відступлення прав вимоги від ПАТ «Банк Форум», який є правонаступником Акціонерним комерційним банком «Форум» - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2020 № 197711906, квартира загальною площею 45.1 м.кв., житловою площею 27,4 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, із 04.06.2018 16:12:01 належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», підставою внесення запису державним реєстратором Іршавської міської ради Закарпатської області Калиничем Іваном Васильовичем був іпотечний договір № 572, виданий 05.03.2008 року Приватним нотаріусом Ужгородського МНО Борисова О.С.; договір про відступлення прав за Іпотечним договором № 951 від 28.12.2017 року, виданий Приватним нотаріусом Київського МНО Юдін М.А.; вимога про усунення порушень основного зобов`язання № 0139/08/26-Z/В-Б, виданий 13.12.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41493543 від 07.06.2018 року 15:53:16, Калинич Іван Васильович, Іршавська міська рада, Закарпатська область.

Саме це рішення, як підставу внесення запису просить скасувати позивач, оскільки вважає, що фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в Іноземній валюті».

Як вбачається з копії паспорту ВО691369 позивача ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.05.2007 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2020 року № 197765765 позивач ОСОБА_1 не має у власності іншого житла.

03 червня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» за № 1304 VII, згідно п.п 1 п. 1 якого, протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Зазначений Закон набув законної сили із 07.06.2014 та втратив свою чинність із 21.04.2021 на підставі Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, за ст. 2 якого, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304 VII діяв станом на дату прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вчинення відповідної нотаріальної дії та підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Належними та допустимими доказами позивачем доведено, що вона зареєстрована із 10.05.2007 року у спірній квартирі та у її власності відсутнє будь яке інше житло, згоди на відчуження позивач також не надавала, відтак на момент вчинення оспорюваної нотаріальної дії нотаріус також не врахував, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, тобто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження 14-45цс20) де зазначила, що Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що квартира площею 37,10 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 23 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КБ «Приватбанк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання позову та 420,40 грн. за забезпечення позову, а всього у сумі 1 261,20 грн.

Витрати із сплати судового збору за зустрічне забезпечення позову покласти на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Іршавської міської ради Калинича I.B. індексний № 41493543 від 07.06.2018р. про державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», ідентифікаційний код 38750239, м. Київ, вул. І.Сікорського, буд. 8, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , витрати із сплати судового збору у сумі 1 261,20 грн. (Одна тисяча двісті шістдесят гривень 20 копійок).

Решту витрат із сплати судового збору покласти на відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 17.01.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова