Справа № 484/2963/22 Головуючий у 1-й інстанції Мельничук О. В.
Провадження №22ц/812/108/23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 лютого 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Біляєвою В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

(далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Мельничука О. В. 10 листопада 2022 року об 11 год. 30 хв. у приміщенні суду в місті Первомайськ Миколаївської області, із складенням його повного тексту по справі 11 листопада 2022 року,

за позовом

ОСОБА_1

до

ТОВ «Агрофірма Корнацьких»

про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю) та

стягнення орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю), стягнення орендної плати.

Позивачка зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2002 року має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» села Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області, розміром 4,78 умовних кадастрових га, та належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі серії МК №0035332, виданого 8 липня 1996 року Первомайською районною державною адміністрацією та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10 липня 1996 року за №1260, її батьку ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позові вказала, що уклала з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 1 січня 2007 року договір оренди земельної частки (паю), строком на 50 років з передачею орендарю частки у користування, який зареєстрували в Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді 23 квітня 2007 року.

За умовами договору відповідач повинен щорічно сплачувати на користь позивачки орендну плату до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок. Але такий обов`язок ним за 2020-2021 роки належно не виконаний, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 7 021 грн 84 коп., яку позивачка просить стягнути та достроково розірвати укладений договір через порушення орендарем істотних умов договору, а саме через систематичну несплату орендної плати.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вважало поданий позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Посилалося на ті обставини, що за увесь час дії договору до 2020 року позивачка з претензіями з приводу нарахування та виплати їй орендної плати не зверталася, але у 2020-2021 роках орендар не зміг виплатити її, як орендодавиці, орендну плату, внаслідок чого направив на її адресу лист з проханням отримати орендну плату у безготівковій формі надіславши реквізити банківського рахунку, або отримати виплати у готівковій формі. Тому відповідачем виплачено орендну плату уповноваженому представнику позивачки.

Вказував, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, а звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 зловживає правом.

Посилався на ті обставини, що вина орендаря у тимчасовій несплаті орендної плати відсутня.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 вересня 2022 року витребувано від ТОВ «Агрофірма Корнацьких» копію договору оренди земельної частки (паю), укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю), який укладено 1 січня 2007 року між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ОСОБА_3 .. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі за 2020-2021 роки в сумі 7 021 грн 84 коп., понесені витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн, а також 1 984 грн сплаченого судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що з 2020 року і дотепер відповідачем не виконувались належним чином умови договору щодо виплати орендної плати, тобто систематично не сплачувалась орендна плата, що є підставою для дострокового розірвання договору оренди та стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та внаслідок неповного встановлення обставин по справі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У скарзі послався на ті обставини, що позивач отримуючи орендну плату у 2018-2019 роках була обізнана про термін та місце видачі орендної плати, однак з незалежних від відповідача причин за власною ініціативою припинила отримання орендної плати, проігнорувала лист відповідача з проханням отримати орендну плату, що на його думку свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті орендної плати та зловживання позивачки правом на одержання судового захисту.

Вказував, що суд помилково вважав що строк дії доручення закінчився 26 грудня 2004 року, оскільки термін дії доручення не зазначено, а тому відповідно до чинного законодавства повноваження надані дорученням чинні.

Посилався на відповідну судову практику за викладеними доводами.

У відзиву на апеляційну скаргу представниця позивачки доводи скарги вважала необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з положеннями статей 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» у зазначеній редакції договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Також Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у своєї постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.»

Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків.

При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 жовтня 2002 року має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» села Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області, розміром 4,78 умовних кадастрових га, та належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі серії МК №0035332, виданого Первомайською районною державною адміністрацією 8 липня 1996 року та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10 липня 1996 року за №1260 її батьку ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 9,-10,11).

26 грудня 2003 року ОСОБА_6 видала доручення без зазначення строку його дії, яким уповноважила ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 користуватися та розпоряджатися належною їй земельною часткою з правом вчиняти всі дозволені законодавством правочини по розпорядженню, користуванню земельною ділянкою з правом підпису та отримання грошей по укладеним договорам ( а.с.29)

Згідно договору оренди земельної частки (паю) від 1 січня 2007 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_6 , від імені якої діяв представник за нотаріально посвідченою довіреністю, і орендарем ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років, у користування товариства на правах оренди передано належний позивачці земельний пай, за використання якого орендар зобов`язаний до щорічної сплати орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки земельної частки у розмірі 40 662 грн 94 коп., що становить 813 грн 59 коп. з індексацією щорічно до 26 грудня кожного року (а.с.28-29).

Тому пред`являючи до суду вимоги про дострокове розірвання договору оренди, позивачка обґрунтовувала підстави його розірвання виключно порушенням орендарем свого обов`язку зі своєчасної та систематичної сплати на її користь орендної плати, та посилалася, як на вимоги Цивільного кодексу України стосовно обов`язковості належного виконання зобов`язання так і на положення Закону України «Про оренду землі».

На підтвердження порушення орендарем своїх обов`язків позивачка надала до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16 серпня 2022 року, де вказано, що товариством нараховано, але не виплачено платежі за оренду у 2020 та 2021 році, які сплачені у лютому 2022 року на користь позивачки у якості заборгованості (а.с.8).

Таким чином відповідачем, як орендарем, допущено порушення строків виплати орендної плати за 2020-2021 роки, але таке порушення, за твердженням представника відповідача, допущено не з вини товариства.

Зі змісту договору оренди та довіреності на вчинення дій від імені позивачки за орендними правовідносинами вбачається, що постійним місцем мешкання позивачки визначено село Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області, за місцем знаходження земельного паю та виконання договору (ас.28-29).

У 2020 році ОСОБА_4 за передачу в оренду земельного пая від ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендної плати не отримано. У матеріалах справи відсутні дані про звернення позивачки з приводу невиплати за цей рік до відповідача або навпаки розшук відповідачем позивачки з виконання свого обов`язку.

Разом з тим, до суду надано рекомендованого листа від 8 листопаду 2021 року, який адресовано відповідачем на ім`я позивачки. Листа направлено на адресу орендодавиці, але 7 грудня 2021 року повернуто без вручення, у зв`язку з її відсутністю за місцем мешкання, яке визначне у договорі оренди та довіреності. У листі орендар просить позивачку отримати орендну плату за 2020-2021 роки особисто або зазначити розрахунковий рахунок, на який орендар може її перерахувати (а.с.32-36).

Таким чином, зазначаючи у позові інше місце мешкання за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.1), позивачка одночасно не надала відомостей про виконання свого обов`язку з повідомлення орендаря про зміну свого місця проживання у відповідності до положень статті 532 ЦК України.

Відтак, товариство, як боржник, не мало можливості виконати належним чином свого обов`язку, у зв`язку з ухиленням кредитора від повідомлення боржника про зміну місця мешкання та можливості виконання договору.

На підставі наведеного та не маючи реальних можливості належним чином виконати зобов`язання по сплаті орендної плати особисто орендодавиці у строк до 26 грудня за 2020 та 2021 роки, відповідач здійснив виплату орендної плати представнику орендодавиці за довіреністю на підставі платіжних доручень №648 від 7 лютого 2022 року на суму 3 916 грн 10 коп. та №649 від 7 лютого 2022 року на суму 2 977 грн 29 коп., як плату за землю на користь ОСОБА_4 за 2020, 2021 рік (а.с.30-31).

Заперечуючи проти такого виконання обов`язку з виплати орендної плати, позивачка ОСОБА_4 посилалась на закінчення строку довіреності ще у 2004 році, і вимагала від орендаря сплати цієї суми на свою користь за рішенням суду.

Дійсно, статтею 67 ЦК УРСР визначено, якщо у довіреності строк не зазначений, то вона зберігає силу протягом одного року з дня її вчинення.

У справі позивачкою довіреність видана 26 грудня 2003 року на ім`я декількох осіб без зазначення строку її дій, і тому за положеннями статті 67 ЦК УРСР вона б зберігала б свою чинність протягом року, до 26 грудня 2004 року, про що зазначив суд першої інстанції у своєму висновку.

Тобто, із закінченням одного року дія довіреності мала бути припинена відповідно до чинного на той час законодавства.

Між тим, згідно із частиною 3 статті 5 ЦК України (який набрав чинності 1 січня 2004 року) регламентується, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тому підстави для припинення довіреності, яка була видана під час дії норм ЦК Української РСР та продовжувала діяти після 1 січня 2004 року, слід визначати іншим чином, відповідно до норм, чинних на час її припинення, тобто за положеннями статті 248 ЦК України, оскільки щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Отже, аналізуючи наведені норми матеріального права, можна дійти висновку, що оскільки доручення, яке видане ОСОБА_6 не передбачала строку його дії, а норма ЦК Української РСР, яка визначала збереження ним сили протягом одного року з дня її вчинення втратила чинність з 1 січня 2004 року, то жодної із наведених у частини 1 статті 248 ЦК України підстав для припинення його дії не відбулося, зокрема на момент укладення договору оренди 1 січня 2007 року повіреним від імені довірительки, якою є позивачка.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 9 листопада 2022 року у справі № 484/4338/21 (провадження № 61-7016св22) та у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 479/662/21 (провадження № 61-11246св22).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що представник мав повноваження на підписання вказаного договору в інтересах ОСОБА_6 та на отримання орендної плати.

Однак, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про систематичну несплату орендної плати з вини орендаря, в той час коли такої системи в його діях не встановлено, у зв`язку з наявністю недобросовісної поведінки і самої орендодавиці.

Тобто несвоєчасна виплата орендної плати за 2020-2021 року виникла не лише з вини орендаря, а і з вини іншої сторони, за що передбачена можливість застосування положень пункту 3 договору оренду, При цьому підстав для повторного стягнення орендної плати за 2020-2021 роки з орендаря на користь позивачки немає.

У частині 1 та 2 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, якою є систематичне невиконання умов договору, в тому числі несплата орендної плати.

Між тим, на переконання колегіії суддів, у судових засіданнях позивачкою та її представником обставини щодо систематичного невиконання обов`язку орендарем та несплати ним орендної плати зі своєї вини, є недоведеними, а за такого відсутні і підстави для розірвання договору, в тому числі зі стягненням заборгованості з орендної плати, яка у лютому 2022 року виплачена орендарем на користь представника позивачки за довіреністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення витрат на правову допомогу. Тому є усі підстави для скасування судового рішення з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового про залишення позову без задоволення.

Крім того, за змістом ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позову підстави для стягнення на користь позивачки з відповідача сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу також відсутні.

Між тим з позивачки на користь відповідача слід стягнути 2 977 грн 20 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю) та стягнення орендної плати залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» 2 977 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова