Справа № 350/87/23
Номер провадження 2/350/140/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2023 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.,
секретаря судового засідання Маєвської С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 про розірвання любу,
з участю сторін цивільної справи:
представника позивача ОСОБА_3 ,
суд
Представник позивача звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив розірвати шлюб, зареєстрований між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 23.04.1996 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції за актовим записом №326; неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживанні із позивачем.
В основу своїх позовних вимог представник позивача зіслався на те, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них народилася дитина. Шлюб позивача з відповідачкою виявився невдалим. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідачка тривалий період часу не перебувала вдома, так як виїжджала за межі України, позивача та дочку відвідувала вкрай рідко. Через певний період часу відповідачка покинула сім`ю та переїхала на постійне місце проживання в с. Камінь Калуського району, куди і приїжджає коли повертається в Україну. На даний час сторони спільно не проживають та не підтримують жодних відносин, шлюб існує тільки формально. Стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі, а спільне життя буде суперечити їхнім інтересам. Поведінка та відношення відповідачки до сім`ї не дають підстав сподіватися на примирення сторін в майбутньому.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо визначення місця проживання дитини пояснив, що дитина сторін більш прихильна до батька, так як тривалий період часу проживає разом з ним, останній опікується нею, а тому вважає що неповнолітню дочку після розірвання шлюбу необхідно залишити на вихованні із позивачем.
Відповідачка у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та залишення їхньої неповнолітньої дочки на проживанні з батьком.
Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.
Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, враховуючи таке.
Частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як визначено ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони зареєстрували шлюб 23.04.1996 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №326 (а.с.4).
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивач не бажає зберегти сім`ю, що суперечило б його та відповідачки інтересам, оскільки вони спільно не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася, шлюб існує формально.
Разом з тим, суд враховує, що відповідачка згідна на розірвання шлюбу з позивачем, що підтверджено її заявою.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між ними необхідно розірвати.
Вирішуючи вимогу представника позивача про залишення дитини на проживанні із позивачем, суд враховує таке.
Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6).
Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №1680505 виданої Управлінням ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради 11.01.2023 року (а.с. 7).
Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.
У відповідності до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З огляду на вищенаведене, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи те, що позивач просив залишити неповнолітню дитину на проживанні разом з ним, при цьому відповідачка у своїй заяві зазначила, що позов визнає, тобто не заперечує щодо залишення на проживанні дитини з позивачем, тому суд прийшов до переконання про те, що найбільш доцільним буде визначити місце проживання неповнолітньої дитини сторін із її батьком позивачем ОСОБА_1 .
Також суд вважає за необхідне зазначити, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків брати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи визнання відповідачкою позову в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід задоволити.
На підставі викладеного, ст.ст.24, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 160 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.
Шлюб, зареєстрований 23.04.1996 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції за актовим записом №326 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.
Неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити на проживанні з батьком ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Бейко