Справа №:755/4388/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 25 березня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під куруванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2681201 від 30 червня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна». 22 червня 2016 року постановою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 9085/16-54 від 07 липня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 179 169,31 грн. 08 липня 2016 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог. 20 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 50 000,00 грн. 17 грудня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. 21 грудня 2021 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. Таку відмову позивач вважає незаконною, що підтверджується, зокрема, правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду в справі №910/14293/19 від 09 липня 2021 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 11 461,10 грн., три проценти річних за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 2 088,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 18 965,76 грн.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивачу на праві власності належить автомобіль марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 11).

25 березня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під куруванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2681201 від 30 червня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (а.с. 9-10, 12).

22 червня 2016 року постановою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9-10).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 9085/16-54 від 07 липня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 179 169,31 грн. (а.с. 13-27).

08 липня 2016 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 28).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог (а.с.29-36, 37-47).

20 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 48).

Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 2).

17 грудня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 49).

21 грудня 2021 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 50-51).

Позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 11 461,10 грн., три проценти річних за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 2 088,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 18 965,76 грн.

Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з переходом до Моторно (транспортного) страхового бюро України обов`язків за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховика, якого ліквідовано, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону.

Підставою для задоволення вимог позивачем зазначено про прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України скористалася своїм процесуальним правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та свого Статуту. Згідно п. 39.2 ст. 39 вказаного Закону, одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 41 Закону передбачає виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ. У вказаних нормах чітко та однозначно визначено, що МТСБУ відшкодовує виключно шкоду на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17.07.2019 ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 було визнано банкрутом та ліквідовано Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна», а також затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна» та закрите провадження у справі. Як вбачається з ухвали попереднього судового засідання від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати були віднесені до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника. Посилаючись на положення ст. 75 ГПК України сторона відповідача вказує, що за змістом ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 відповідальність за порушення грошового зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» вважаються повністю погашеними, в свою чергу МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, отже відповідальність Приватного акціонерного товариства «СК «Україна» не може бути покладена на відповідача. Затвердження Ухвалою від 17 липня 2019 року у справі 910/842/18 ліквідаційного балансу у справі про банкрутство надало МТСБУ повноваження розглядати заяви про проведення регламентних виплат із відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними таким банкрутом. Відповідно МТСБУ при здійснені регламентної виплати, передбаченої підп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором виду обов`язкового страхування. Закон не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі, що виникли у зв`язку із невиконанням таким учасником свого обов`язку із своєчасного здійснення страхового відшкодування, закон передбачає обов`язок відшкодувати шкоду. Підставою для виплати страхового відшкодування позивачу - відповідачем є пункт 41.1 ст. 41 Закону України № 1961-IV (регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ), що визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, тобто зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є виплата страхового відшкодування у разі настання страхового випадку та у дане поняття не входить відповідальність за порушення грошового зобов`язанням (cт. 625 ЦК України) та пеня (п. 36.5 cт. 36 Закону України №1961-IV). Представник вказує, що на підставі вищевикладеного зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з урахуванням положення підпункту «г» пункту 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV та на підставі ст. ст. 3, 5 Закону України № 1961-IV та 509, 979 ЦК України є відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі у разі настання страхового випадку. Після ліквідації ПрАТ «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна» за шкоду нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом (п/п «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV) та не може бути покладено на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. (ст. 61 Конституції України). В свою чергу покладання на МТСБУ обов`язку з виплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Крім того, сторона позивача також посилається на положення ЦК України щодо строку позовної давності і зазначає, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 25 березня 2019 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 25 березня 2017 року, тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

На підтвердження відзиву на позов представник відповідача надав суду висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди від 22 лютого 2022 року (а.с. 87-93).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі - Закон)страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІУ Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової Відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» та п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV) у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 31.1, 36.2, 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 1961-IV цього Закону, - МТСБУ) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1961-ІУ, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;?

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Вказана норма Закону № 1961-ІУ передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону чинної на час визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено ст. 38 Закону, пунктами 2 та 9 частини першої якої зокрема встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом третім Закону «Ліквідаційна процедура».

Статтею 41 вищевказаного Закону України визначено, що ліквідатором є фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор, зокрема, проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» страхувальник за договором страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Після завершення всіх розрахунків з кредиторами, відповідно до приписів ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, ухвалу про затвердження яких господарський суд виносить після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів.

Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ.

Аналізуючи вказані норм права, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ.

Згідно з п. 7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування.

Зазначеним Законом передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Статтею 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено, що після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ж майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

Виходячи з наведеного, висновок про недостатність коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом, може бути зроблений після складання ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу і подання його до господарського суду та їх затвердження останнім.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який також підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами (він є спеціальним і його положення є пріоритетними у цих правовідносинах), встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Однак, судом встановлено, що позивач не звертався до суду в процедурі банкрутства із заявою про визнання її кредитором ПрАТ «СК «Україна» на суму пені, трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних втрат та відповідно не визнавалася у встановленому законом порядку кредитором ПрАТ «СК «Україна» на такі виплати, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування слід відмовити повністю за необґрунтованістю.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 509, 510, 511, 526, 625, 901, 979, 990, 999 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна