Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1145/23
Провадження №: 2/332/629/23
УХВАЛА
06 березня 2023 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді - Сінєльніка Р.В., при секретарі Васильченко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна , -
Ухвалою суду від 06.03.2023 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.
Відповідно до п. 3 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3248 га, в тому числі:
- ОСОБА_1 частинку земельної ділянки площею 0,1624 га, що складає '/2 частки (від загальної площі 0,3248 га), без визначення меж в натурі;
- ОСОБА_2 частинку земельної ділянки площею 0,1624 га, що складає х/г частки (від загальної площі 0,3248 га), без визначення меж в натурі.
Згідно з п. 4 указаного Договору на земельній ділянці розміщені сторожка літ. А, офіс літ. Б, інші об`єкти відсутні.
Так, ОСОБА_1 набула право на 1/2 частки права приватної спільної часткової власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , 28.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельником О.Г. та зареєстрованого у реєстрі за № 1543.
ОСОБА_2 набула право на 1/2 частки права приватної спільної часткової власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , 22.01.2014 на підставі договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 22.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. та зареєстрованого у реєстрі за № 95.
У подальшому, 13.11.2020 право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частки зазначеного вище майна перейшло до ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 13.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 1401.
Запорізькою міською радою на підставі зазначеної інформації, документів та рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельною ділянкою площею 3 248 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.03.2019 по 26.05.2020.
Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за період з 01.03.2019 по 26.05.2020, становить 248 675,44 грн., зокрема:
- за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 - 179 695,60 грн;
- за період з 01.01.2020 по 26.05.2020 - 68 979,84 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 26.05.2020 користувалися вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України повинні відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які вони одержали у вигляді несплаченої орендної плати, за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі
З урахуванням часток відповідачів у праві приватної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 у позові заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі 124 337,72 грн. з кожної окремо.
У даній справі між сторонами існує спір щодо існування у відповідача обов`язку сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі 248 675,44 грн.
Отже, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості або майна, вартість якого еквівалентна такій сумі.
Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому обраний вид забезпечення позову відповідає принципу збалансованості інтересів сторін, оскільки не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Із відкритих даних, які містяться в державних реєстрах, на спеціальних аналітичних вебпорталах, встановлено, що інше майно у відповідача-2 відсутнє.
Таким чином, накладення арешту на зазначену земельну ділянку не забезпечить виконання рішення суду у майбутньому.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем-1 ( ОСОБА_1 ) зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно, а саме:
-1/2 частки права приватної власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 ;
-гараж № НОМЕР_2 в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 .
Із відкритих даних, які містяться в державних реєстрах, на спеціальних аналітичних вебпорталах, встановлено, що інше майно у відповідача-1 відсутнє.
Відповідно до свідоцтва від 13.11.2020 № 1401 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О., вартість 1/2 частки сторожки літ. А, офісу літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , становить 32 891,30 грн.
Згідно з інформацією з Реєстру прав власності загальна вартість гаражу № НОМЕР_2 в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 , становить 25 481,00 грн.
Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, протягом двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши надані матеріали, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 06.03.2023 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна(а.с. 66).
Заступником керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Редька М. разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на на нерухоме майно:
- на гараж № НОМЕР_2 , розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33388231, номер запису в книзі: 648, яке належить ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві власності.
Відповідно до п. 3 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3248 га, в тому числі:
- ОСОБА_1 частинку земельної ділянки площею 0,1624 га, що складає '/2 частки (від загальної площі 0,3248 га), без визначення меж в натурі;
- ОСОБА_2 частинку земельної ділянки площею 0,1624 га, що складає х/г частки (від загальної площі 0,3248 га), без визначення меж в натурі.
Згідно з п. 4 указаного Договору на земельній ділянці розміщені сторожка літ. А, офіс літ. Б, інші об`єкти відсутні.
Так, ОСОБА_1 набула право на 1/2 частки права приватної спільної часткової власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , 28.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельником О.Г. та зареєстрованого у реєстрі за № 1543.
ОСОБА_2 набула право на 1/2 частки права приватної спільної часткової власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , 22.01.2014 на підставі договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 22.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. та зареєстрованого у реєстрі за № 95.
У подальшому, 13.11.2020 право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частки зазначеного вище майна перейшло до ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 13.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 1401.
Запорізькою міською радою на підставі зазначеної інформації, документів та рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельною ділянкою площею 3 248 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.03.2019 по 26.05.2020.
Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за період з 01.03.2019 по 26.05.2020, становить 248 675,44 грн., зокрема:
- за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 - 179 695,60 грн;
- за період з 01.01.2020 по 26.05.2020 - 68 979,84 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 26.05.2020 користувалися вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України повинні відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які вони одержали у вигляді несплаченої орендної плати, за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі
З урахуванням часток відповідачів у праві приватної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 у позові заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі 124 337,72 грн з кожної окремо.
У даній справі між сторонами існує спір щодо існування у відповідача обов`язку сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі 248 675,44 грн.
Отже, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості або майна, вартість якого еквівалентна такій сумі.
Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому обраний вид забезпечення позову відповідає принципу збалансованості інтересів сторін, оскільки не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Із відкритих даних, які містяться в державних реєстрах, на спеціальних аналітичних вебпорталах, встановлено, що інше майно у відповідача-2 відсутнє.
Таким чином, накладення арешту на зазначену земельну ділянку не забезпечить виконання рішення суду у майбутньому.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем-1 ( ОСОБА_1 ) зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно, а саме:
-1/2 частки права приватної власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 ;
-гараж № НОМЕР_2 в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 .
Із відкритих даних, які містяться в державних реєстрах, на спеціальних аналітичних вебпорталах, встановлено, що інше майно у відповідача-1 відсутнє.
Відповідно до свідоцтва від 13.11.2020 № 1401 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О., вартість 1/2 частки сторожки літ. А, офісу літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , становить 32 891,30 грн.
Згідно з інформацією з Реєстру прав власності загальна вартість гаражу № НОМЕР_2 в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 , становить 25 481,00 грн.
Отже, сукупна вартість майна, на яке прокурор просить накласти арешт, становить 58 372,3 грн. Враховуючи викладене, накладення арешту на зазначене майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Відтак, у випадку задоволення позовних вимог позивач (кредитор) матиме змогу отримати задоволення за рахунок зазначеного нерухомого майна.
Натомість, у випадку, якщо до постановлення рішення у справі відповідачем будуть вчинені дії, спрямовані на відчуження або передачу у користування належного йому майна, це, за відсутності іншого майна та коштів, унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог прокурора.
Більш того, з метою поновлення державних інтересів необхідно буде вживати додаткові заходи, зокрема, спрямовані на оскарження відповідних правочинів щодо відчуження майна, що покладе на державу додатковий тягар.
Оскільки предметом спору є стягнення з ОСОБА_1 орендної плати у розмірі 124 337,72 грн, накладення арешту на грошові кошти відповідача, за їх наявності, у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, щодо яких, станом на день звернення із заявою про забезпечення позову, відсутні обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Зазначений захід забезпечення позову не буде мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Слід звернути увагу, що відповідач, отримавши у власність 28.12.2012 нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці комунальної власності, стягнення коштів за використання якої є предметом спору в цій справі, не вжила заходів до оформлення належним чином правовідносин щодо користування землею.
Зазначене спричинило матеріальну шкоду місцевому бюджету, так як земельна ділянка комунальної власності безоплатно використовується відповідачем.
Неведене свідчить про неправомірну поведінку відповідача та підтверджує його наміри ухилятися від сплати коштів за використання земельної ділянки.
З урахуванням вищевикладеного, є реальні, існуючі обставини, які вказують на ймовірну складність або неможливість у майбутньому виконати рішення суду.
Отже, вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме майно сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.
Забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача.
Застосування заходів забезпечення не завдасть шкоди відповідачу, а тому відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення позову.
З урахуванням викладеного вище, найбільш доцільним, співвідносним і відповідним сумі позовних вимог є застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту (тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження майном) на наступні об`єкти нерухомого майна, які належить ОСОБА_1 на праві власності, в межах суми заявлених позовних вимог, без обмеження/позбавлення права користування ними, а саме:
-1/2 частки права приватної власності на сторожку літ. А, офіс літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 ;
-гараж № НОМЕР_2 в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 .
У зв`язку з тим, що однією з позовних вимог є стягнення з ОСОБА_1 доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.03.2019 по 26.05.2020 у розмірі
124 337,72 грн., а тому заходи забезпечення вживаються виключно в частині стягнення коштів з останньої.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Згідно із п. 1 ч. 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.
Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції. Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).
Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого слід дійти висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, в зв`язку з чим накласти арешт на нерухоме майно відповідача, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які відповідач мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Також слід зазначити, що накладення арешту на майнові права відповідача, є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить йому здійснити дії щодо відчуження вище зазначеного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, крім того заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.
З урахуванням вище викладеного слід дійти висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матиме можливість здійснити відчуження майна, що тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об`єктом прав, що йому належать, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та інше, всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно ч. 11 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконанню.
Враховуюче вищевикладене, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, -
Заяву Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову - задовольнити.
В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накласти арешт на нерухоме майно:
- на гараж № НОМЕР_2 , розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі «Портовік» за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33388231, номер запису в книзі: 648, яке належить ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві власності.
Копію ухвалу надіслати сторонам по справі та відповідним компетентним органам для виконання.
Ухвала набрала законної сили 06 березня 2023 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяті днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали, у зв`язку з перебуванням судді з 07.03.2023 по 17.03.2023 року на лікарняному, виготовлено 20.03.2023 року.

.

Суддя Р.В. Сінєльнік