ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/9830/17 Номер провадження 22-ц/814/922/23Головуючий у 1-й інстанції Омельченко К.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Максимовим Миколою Ігоровичем,

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2019 року, постановлене суддею Омельченко К.О.,

у справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в:

30.06.2017 КП «Харківській теплові мережі» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 31226,36 грн. за період із 01.06.2007 по 31.07.2016, три відсотки річних в сумі 589,64 грн., інфляційні витрати в сумі 3510,30 грн., а також судовий збір в сумі 1600,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та є користувачами цих послуг, вартість яких ними сплачується нерегулярно та не у повному обсязі, унаслідок чого у період із 01.06.2007 по 31.07.2016 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню включно із інфляційними витратами та 3% річних.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.12.2019 позов КП «Харківській теплові мережі» задоволено частково та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за послуги з теплопостачання за період із 01.09.2013 по 31.07.2016 у розмірі 14029,55 грн., інфляційні витрати у розмірі 3510,30 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 589,64 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківській теплові мережі» судові витрати у розмірі 1600,00 грн. по 533,33 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачі, будучи споживачами послуг з теплопостачання, не виконали зобов`язання по оплаті їх вартості, тому виникла заборгованість підлягає стягнення згідного наданого позивачем розрахунку в межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Враховуючи сплати заборгованості за послуги з теплопостачання, перевіривши розрахунки інфляційних витрат та трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Максимов М.І., оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині заявлених до неї, ОСОБА_1 , позовних вимог, та ухвалити нове, яким у цій частині позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та ніколи в ній фактично не проживала. Власником квартири є ОСОБА_2 , її колишній чоловік, який зареєстрував її за вказаною адресою фіктивно, оскільки вона на той час була вагітною.

Зазначає, що період за який постановлено до стягнення заборгованість становить із 01.09.2013 по 31.07.2016, тоді як її прописано в цій квартирі тільки 07.04.2015. Натомість фактично із 06.12.2014 по 30.11.2015 вона проживала за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору найму жилого приміщення від 06.12.2014, укладеного на ім`я її сестри ОСОБА_4 ; із 18.03.2016 до 18.03.2017 - по АДРЕСА_3 .

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 01.12.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Максимовим М.І., на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.12.2019; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 №1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м.Харкова.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ними та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.14-16/

Згідно відомостей нарахування та оплату за теплову енергію з урахуванням періоду платежів із серпня 2001 року по травень 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 , залишок боргу - 31226,36 грн./а.с.6-7/; інфляційні витрати - 11486,09 грн.; 3% річних - 589,64 грн./а.с.8/

22.05.2018 відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності./а.с.39/

Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із того, що з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що заявляючи заборгованість за період із 01.06.2007 по 30.08.2013 позивачем пропущений строк позовної давності, встановленийст.257 ЦК України, а тому до стягнення в солідарному порядку підлягає заборгованість з 01.09.2013 по 31.07.2016, включно із інфляційними витратами та 3% річних.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги із такими висновками суду не погоджується.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, обов`язок сплачувати за надані послуги у даному випадку ґрунтується на їх споживанні відповідачем, що відповідає нормі п. 4 ч.1 ст.11 ЦК України.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані вимогами статті 367 ЦПК України, за правилами якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції участі не приймала, а спрямована їй судова кореспонденція повернута без вручення адресату з відмітками поштового відділення «по закінченню терміну зберігання», «адресат відсутній»/а.с.27,31,59/ Наведене відповідачка не пов`язує із підставами скасування судового рішення, а обґрунтовує підстави врахування нових доказів, які не становили предмет дослідження суду першої інстанції та які приймаються апеляційним судом до уваги, які не були надані з поважних причин.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.74/; його дружина ОСОБА_1 із 07.04.2015 по 11.10.2021 зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується відмітками у паспорті./а.с.77/

На спростування фактичного проживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 надано копії договору найму житлового приміщення від 06.12.2014 строком дії до листопада 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 , виписки із медичної карти амбулаторного хворого за грудень 2015 року із зазначенням цієї ж адреси, а також договору найму квартири по АДРЕСА_3 , строком дії з 18.03.2016 по 18.03.2017./а.с.79,80,81/

Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

У цій справі предметом доказування є заборгованість, нарахована позивачем на об`єкт споживання, розташований по АДРЕСА_1 за період із 01.09.2013 по 31.07.2016.

Відповідачем належними та достовірними доказами підтверджено, що її, ОСОБА_1 , реєстрація за вказаною адресою відбулась 07.04.2015, але фактично за місцем реєстрації вона не проживала, що підтверджується договорами оренди житлового приміщення, наданих до справи в копіях, посвідчених адвокатом Максимовим М.І. згідно п.9 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а такожвипискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 із відміткою про місце проживання: АДРЕСА_2 .

Установивши викладене та враховуючиправо особи на вільний вибір місця проживання,передбачене Конституцією України (ст. 33), Загальною декларацією прав людини (ст. 13), Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_1 у період із 01.09.2013 по 31.07.2016 не була споживачем послуг з електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає підстави покладення на неї солідарного обов`язку з оплату виниклої заборгованості, включно із інфляційними витратами та 3% річних.

Таким чином рішення районного суду в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання із відповідача ОСОБА_1 підлягає скасуванню, із постановленням нового рішення, яким у задоволенні вимог позову до неї слід відмовити, що виключає підстави стягнення із неї судових витрат.

При цьому, рішення районного суду в частині вимог позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розміру заборгованості, постановленої до стягнення, сторонами не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно зі ст.141 ЦПК України,із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню 1600,00 грн. судового збору за подачу позову по 800,00 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368,374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Максимовим Миколою Ігоровичем, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2019 року - скасувати в частині вимог позову до ОСОБА_1 та стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та в частині судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачаннята судових витрат - відмовити.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2019 року- залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 1600,00 грн. судового збору за подачу позову по 800,00 грн. із кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль