ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2304/23 Справа № 213/2112/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/2112/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Попова В.В., повний текст рішення складено 18 листопада 2022 року

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що в період з 04.01.1991 року по 15.05.2013 року працювала на підприємстві відповідача, де підпадала під вплив шкідливих факторів, показники яких перевищували нормативні, що стало причиною виникнення у неї хронічних професійних захворювань радікулопатії та сидеросилікозу першої стадії, легеневої недостатності першого ступеня. Оглядом МСЕК у 2013 році позивачу первісно було встановлено втрату професійної працездатності на рівні 30 %, а при повторному огляді 22 червня 2017 року їй було визначено 50 % втрати професійної працездатності безстроково та встановлено третю групу інвалідності. Позивач зазначає, що у зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань порушено її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, змушена постійно проходити стаціонарне лікування, що завдає моральних страждань. Просила стягнути з ПрАТ «ІНГЗК» на його користь 245000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я..

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 90000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивач ще до працевлаштування на ПрАТ «ІНГЗК» мала значний трудовий стаж у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що позначилось на виникненні у неї професійного захворювання. Згідно акту не встановлено винних осіб, які б порушили норми охорони праці, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням профзахворювання. При укладанні трудового договору позивачу було роз`яснено наявність на робочому місці негативних виробничих факторів та можливі наслідки впливу на її здоров`я, право на пільги та компенсації. Позивач продовжувала працювати в шкідливих умовах, хоча мала можливість змінити умови праці, місце роботи, перекваліфікуватися тощо. До позовної заяви не надано жодного доказу, що протягом роботи на підприємстві щодо виникнення професійного захворювання. Також не додано жодного доказу стосовно отримання відповідних медичних висновків про непридатність позивача для виконання дорученої їй роботи. Позивач має робочу групу інвалідності, права на працю не позбавлена, крім того, вона отримує пенсію. Крім того, сума моральної шкоди, заявлена позивачем, не відповідає критеріям розумності та доброчесності та є безпідставно завищеною. Крім того, вважає, що сума моральної шкоди з відповідача слід стягнути з утриманням податку з доходу фізичних осіб з огляду на положення пп. 164.2.14 та статті 164 ПК України.

Крім того, позивач також подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду змінити у частині розміру стягнутої моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі та стягнувши на свою користь 245 000 грн. без утримання податків з доходів фізичних осіб, інших зборів та обов`язкових платежів.

В обґрунтування зазначив, що присуджений розмір моральної шкоди є необґрунтовано заниженим. Так, судом не було враховано глибину та тривалість моральних страждань, характер отриманого професійного захворювання, тривалість роботи у шкідливих умовах та відсоток втрати професійної працездатності у розмірі 50% безстроково, втрату можливості трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 245000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 04.01.1991 року по 15.05.2013 року працювала в ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат учнем і машиністом конвеєра ДФ. 15 травня 2022 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Її загальний стаж роботи в ПРАТ «ІНГЗК» - становить 22 роки 04 місяці 11 днів.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я «Український НДІ промислової медицини» від 10.01.2013 №55 встановлено наявність у позивача хронічних професійних захворювань, діагноз: радікулопатія попереко-крижова, з вираженим больовим сіндромом, порушення біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді правобічного т/стегнового періартрозу, деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФ першого ступеню; сидеросилікоз першої стадії. Легенева недостатність першого ступеню.

Згідно з п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.03.2013, професійне захворювання виникло через недосконалість робочого місця машиніста конвеєра ДФ ПАТ «ІнГЗК», під час роботи з 19.031991 року, і виконання важкої праці, де підпадала під дію виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні, та виконання важкої фізичної роботи маляра в будівельному управлінні №4 тресту «Криворіжжитбуд» з 16.06.1979 по 02.01.1991, показники котрої перевищували нормативні.

Причиною виникнення хронічного професійного захворювання в Акті зазначено: маса вантажу, що підіймається та переміщується 10-17 кг при допустимих 10 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 46280 кг/с при допустимих до 42000 кг/с; робоча поза з нахилом тулуба більше 30 град. 4,2 % робочої зміни при нормативі 0 недопустимо; нахили тулуба від 144 до 315 разів при допустимих 100 разів; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 4,4-13,3 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м (п.18 Акту).

З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічних професійних захворювань (отруєння) комісією було запропоновано начальнику дробильної фабрики провести заміну певних вузлів та агрегатів та посилити контроль за використанням машиністами конвеєра засобів індивідуального захисту органів дихання.

Внаслідок зазначених вище хронічних професійних захворювань, висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 при первинному огляді 13.05.2013 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% (20% - по радікулопатії, 10 % по сидеросилікозу). При огляді 22.06.2017, позивачу встановлена ступень втрати професійної працездатності у розмірі 50 % (20% - по радікулопатії, 30 % по сидеросилікозу), та третю групу інвалідності, безстроково.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 11 січня 2013 року вбачається, що позивач проходила лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на стійкий виражений біль у хребті, суглобах, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, загальну слабкість, шум в голові та ін.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності - 50%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд зазначив, що враховує характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем внаслідок цього професійної працездатності 50 % з 22.06.2017 року безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, встановлення третьої групи інвалідності, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди 90 000 гривень

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційних скарг виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності 50 відсотків.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.03.2013 року, встановлені хронічні професійні захворювання. Зазначено, що працюючи з 19.03.1991 року по теперішній час машиністом конвеєра Дробильної фабрики ПАТ «ІнГЗК», виконувала важку працю та підпадала під дію виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Причини, що спричинили професійне захворювання: маса вантажу, що підіймається та переміщується 10-17 кг при допустимих 10 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 46280 кг/с при допустимих до 42000 кг/с; робоча поза з нахилом тулуба більше 30 град. 4,2 % робочої зміни при нормативі 0 недопустимо; нахили тулуба від 144 до 315 разів при допустимих 100 разів; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 4,4-13,3 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м (п.18 Акту).

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство-відповідача).

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «ІнГЗК».

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 90 000грн., суд виходив з обставин характеру захворювання, фізичними і моральними стражданнями позивача ОСОБА_1 у зв`язку з професійним захворюванням, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 50% та визнана людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона вимушена проходити лікування, відновлення її стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі №210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 50% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 90 000грн. до 200 000грн., що на переконання колегії суддів більш відповідає встановленим судом обставинам справи (рівню моральних страждань позивача), та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Про цьому суд першої інстанції також враховує доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, позивач також мав трудовий стаж у шкідливих умовах на інших підприємствах, та задовольняє позовні вимоги не в повному обсязі.

Щодо доводу апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про присудження суми без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, то він є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача Держави суму судового збору у розмірі 2000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 3000 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: