ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1630/23 Справа № 243/8265/21 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/8265/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Луганський національний аграрний університет,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 16 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке ухвалене суддею Сидоренко І.О. у місті Слов`янську Донецької області, повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Луганського національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року у справі № 243/6314/19 позов ОСОБА_1 до Луганського національного аграрного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 06-042 К «Про розірвання контракту та звільнення з займаної посади» від 04 червня 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету» з дня звільнення.

Стягнуто з Луганського НАУ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2019 року до 13 грудня 2019 року в розмірі 116843,98 гривень, з відрахуванням податків та обов`язкових зборів, а також моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 червня 2020 року вищевказане судове рішення, залишено без змін.

Вказує, що відповідач ні на час ухвалення рішення суду, враховуючи що в частині рішення про поновлення на роботі допущено до негайного виконання, ні на час набрання судовим рішенням законної сили, не вжив жодних дій з виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету».

Відповідачем виконано лише рішення в частині сплати грошових сум, визначених судовим рішенням, і вказані виплати здійснено внаслідок примусових дій зі сторони органів державної виконавчої служби.

В частині виконання рішення суду про поновлення на роботі, жодних дій, за відомостями позивача, не було здійснено ні у добровільному, ні у примусовому порядку.

Позивач зазначає, що діючим законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватись.

Станом на час звернення до суду із даним позовом, позивачці невідомі обставини про прийняття відповідного наказу про поновлення її на попередній займаній посаді, а враховуючи, що попередню займану посаду скорочено, внаслідок припинення навчального закладу, то про прийняття наказу про поновлення її на рівнозначній посаді зі збереженням попередніх умов праці, а відтак наразі вказаний строк для звернення до суду із даною заявою не порушено та не пропущено.

Отже, у зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 14 грудня 2019 року до 30 червня 2021 року у розмірі 336580,42 гривень, у подальшому ухвалення рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 16 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Настенко Марина Олексіївна до Луганського національного аграрного університету, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково.

Стягнуто з Луганського національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 108124 гривні 28 копійок, а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 1081 гривня 24 копійки, з відрахуванням податків та обов`язкових зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 13 січня 2022 року виправлено допущену описку в рішенні суду № 2/243/2437/2021, єдиний унікальний номер № 243/8265/21 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Настенко Марина Олексіївна до Луганського національного аграрного університету, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, вказавши правильно у другому абзаці резолютивної частини рішення суду правильний порядок обчислення сум, що підлягають стягненню, а саме після слів: «… суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 108124 (сто вісім тисяч сто двадцять чотири) гривні 28 копійок, …», замість помилково зазначеного «…а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 1081 (одна тисяча вісімдесят одна) гривня 24 копійки, з відрахуванням податків та обов`язкових зборів.», вказати - «… з відрахуванням податків та обов`язкових зборів, а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 1081 (одна тисяча вісімдесят одна) гривня 24 копійки.».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог у розмірі 108 124,28 грн. із відмовою у задоволенні іншої частини позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог у розмірі 108124,28 грн. із відмовою у задоволенні іншої частини позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині того, що порушення було припинено відповідачем 16 червня 2020 року із ніби то виданням відповідачем Наказу №01-15/60к від 16.06.2020 року.

Позивач зазначає, що відповідач не жив жодних належних дій з виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника ВП «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету», підстави поважності такого невиконання є на думку позивачки, необґрунтованими та надуманими.

Зазначає, що наказ від 16.06.2020 року № 01-15/60к був нею отриманий разом з відзивом - 17.08.2021 року і про його існування та про його зміст раніше вона не знала.

Посилається на правові позиції Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.09.2020 року у справі № 709/1465/19 та у постанові від 26.02.2020 року у справі № 702/725/17, у постанові 17.06.2020 року у справі № 521/1892/18, відповідно до яких виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактично допуску працівника до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Вважає наказ №01-15/60к від 16.06.2020 року недостовірним, недопустимим та неналежним доказом.

Наголошує, що до припинення ВСП «Слов`янський коледж Луганського національного аграрного університету» так і після його реорганізації вказаного структурного підрозділу у ВСП «Донбаський аграрний фаховий коледж» відповідач не виконав рішення суду щодо поновлення позивача на займаній посаді, не поновив позивача на рівнозначній посаді, не вніс жодних змін до штатного розпису, та взагалі не вжив жодних дій з 14.12.2019 року для належного виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі та до фактичного допуску виконання своїх трудових обов`язків.

На думку позивача, з наказу №01-15/60к від 16.06.2020 року вбачається, що відповідач спочатку 11.06.2020 року звільняє позивача, а потім виданням наказу поновлює її на займаній посаді, ще не поновивши навіть на цій посаді.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 працювала на посаді директора ВСП «Слов`янський коледж Луганського національного аграрного університету, що підтверджується копією трудової книжки, заведеної на ім`я позивача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року у цивільній справі № 243/6314/19 встановлено, що 04 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, про що видано відповідний наказу № 06-42к «Про розірвання контракту та звільнення з займаної посади».

Вказаним судом рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганського національного аграрного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Наказ № 06-42к визнано незаконно та скасовано. ОСОБА_1 поновлення на посаді керівника «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету», з дня звільнення. Стягнуто з відповідаа на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2019 року до 13 грудня 2019 року в розмірі 116843,98 гривні, з відрахування податків та обов`язкових зборів, моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, судовий збір у розмірі 768,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7350,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 1936,84 гривень. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої 16 червня 2020 року Донецьким апеляційним судом винесено постанову. Даною постановою апеляційну скаргу Луганського національного аграрного університету залишено без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року без змін.

На підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції видано виконавчі документи.

За інформацією про виконавче провадження № 60990003, останнє відкрито 16 січня 2020 року на підставі виконавчого документу № 243/6314/19 від 10 січня 2020 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету», з дня звільнення. Крім того, у даному виконавчому провадженні, з-поміж іншого, державним виконавцем у зв`язку з невиконання без поважних причин боржником рішення про поновлення на роботі, винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень та 10200,00 гривень.

За фактом невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 , 05 лютого 2020 року державним виконавцем складено акт, в якому зазначено, що зі слів працівників відділу кадрів Луганського національного аграрного університету, їм невідомо про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника «Слов`янського коледжу Луганського національного аграрного університету» з дня звільнення та про видання наказу або розпорядження про поновлення. Виконуючий обов`язки ректора ЛНАУ ОСОБА_2 перебуває у м. Слов`янську Донецької області. Документи про поновлення на посаді ОСОБА_1 не надано, як і не надано наказ або розпорядження. Крім того, 17 лютого 2020 року державним виконавцем на адресу Старобільського відділу поліції ГУНП в Луганській області направлено повідомлення про вчинення злочину, а саме з приводу невиконання рішення суду від 13 грудня 2019 року.

У подальшому, державним виконавцем у вищевказаному виконавчому провадженні винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, 25 лютого 2020 року Донецьким апеляційним судом постановлено ухвалу, якою поновлено ЛНАУ строк на апеляційне оскарження рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року, відкрито апеляційне провадження, а також зупинено дію рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року, до закінчення апеляційного провадження.

Старобільським відділом поліції розпочато кримінальне провадження за № 0000114 від 02 березня 2020 року. В межах наведеного кримінального провадження встановлено, що 27 лютого 2020 року до Старобільського ВП ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від головного державного виконавця Старобільського районного відділу державної виконавчої служби СМРУ Міністерства юстиції про те, що посадові особи Слов`янського коледжу ЛНАУ не виконують рішення Слов`янського міськрайонного суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника «Слов`янського коледжу ЛНАУ» з дня її звільнення, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК України.

Згодом слідчим повідомлено, що у кримінальному провадженні № 80000114 від 02 березня 2020 прийнято рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме рішення про закриття кримінального провадження на підставі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

За наказом МОН України № 275 від 24 лютого 2020 року (із відповідними змінами) створено ВСП «Донбаський аграрний фаховий коледж Луганського національного аграрного університету» шляхом злиття ВСП «Слов`янський коледж ЛНАУ» та ВСП «Костянтинівський ЛНАУ», а також визначено, що ВСП «Донбаський коледж ЛНАУ» відокремлених підрозділів, що припинились шляхом злиття. Наказом в.о. ректора ЛНАУ № 01-15/51, виконуючим обов`язків директора ВСП «Донбаський коледж ЛНАУ» з 29 травня 2020 року призначено ОСОБА_3 . А згідно з наказом в.о. ректора № 01-15/55к від 04 червня 2020 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора ВСП «Слов`янський коледж ЛНАУ». Після завершення процедури переведення здобувачів освіти та працівників реорганізованих коледжів до новоствореного ВСП «Донбаський аграрний фаховий коледж ЛНАУ», 11 червня 2020 року на підставі наказу в.о. ректора ЛНАУ № 010-04/086 від 05 червня 2020 року, здійснено припинення ВСП «Слов`янський коледж ЛНАУ» та ВСП «Костянтинівський коледж ЛНАУ».

Наказом № 01-15/60к від 16 червня 2020 року «З кадрових питань» Луганського національного аграрного університету, на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 13 грудня 2019 року, скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 04 червня 2019 року № 06-042к, поновлено її на посаді директора Відокремленого структурного підрозділу «Слов`янський коледж ЛНАУ» з дня звільнення, а також звільнено відповідача з 11 червня 2020 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Крім того, головному бухгалтеру ЛНАУ ОСОБА_5 наказано забезпечити здійснення розрахунку та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків та обов`язкових зборів.

Також, наказано відділу кадрів внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 , а так само до інших кадрових документів та видати ОСОБА_1 трудову книжку в порядку встановленому з чинним законодавством.

Наказ № 01-15/60к від 16 червня 2020 року «З кадрових питань» Луганського національного аграрного університету не оскаржено.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, рішення Слов`янського міськрайонного суду від 13 грудня 2019 року виконане, шляхом видання 16 червня 2020 року наказу про поновлення позивача на посаді, проте фактично ОСОБА_1 до роботи не приступила, оскільки тим же наказом її було звільнено з 11 червня 2020 року. Наведений наказ на теперішній час не оскаржено та він залишається дійсним. Отже, у зв`язку зі встановленими порушеннями з боку відповідача, суд вважав за належне застосувати положення статті 236 Кодексу Законів про працю України, та стягнути з Луганського національного аграрного університету на користь позивача суму середнього заробітку за період з 14 грудня 2019 року до 16 червня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачка в апеляційній скарзі зазначає, що вона погоджується з рішенням суду в частині обов`язку відповідача виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Діючим законодавством України передбачено відповідальність власника або уповноваженого ним органом, яка настає у разі невиконання даними особами рішення органу, який розглядав трудовий спір, про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст.235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання рішенням законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

В пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, законодавець визначив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане судове рішення оскаржуватися.

При цьому дії власника щодо видання наказу про поновлення на роботі повинні забезпечити можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення Слов`янського міськрайонного суду від 13 грудня 2019 року виконане, шляхом видання 16 червня 2020 року наказу про поновлення позивача на посаді, проте фактично ОСОБА_1 до роботи не приступила, оскільки тим же наказом її було звільнено з 11 червня 2020 року. Наведений наказ на теперішній час не оскаржено та він залишається дійсним.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що вона не знала про існування Наказу про її поновлення на роботі, колегія суддів не бере до уваги оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач надсилав на адресу позивача листи з проханням прибути до відділу кадрів відповідача та надати трудову книжку за для виконання рішення суду, а саме внесення відповідного запису про поновлення позивача на посаді. При звільненні позивача 04 червня 2019 року трудова книжка видана особисто позивачу. Позивач надсилала відповідачу листи з приводу порядку виконання рішення та надала довідки з реквізитами банку для перерахування грошових коштів ( а.с. 117,118,119,120-121,122,123). Отже, була обізнана про існування Наказу про її поновлення на роботі.

Зокрема, статтею 236 Кодексу законі про працю України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом ст. 236 КЗпП України слід вважати не видання власними або уповноваженим ним органом наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України у справа № 711/8446/16-ц від 13 березня 2019 року та № 6-435цс15.

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню за період з 14 грудня 2019 року по 16 червня 2020 року у розмірі 108124,28 грн.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: