06.03.2023 Справа № 756/724/22
Справа №756/724/22
Провадження №2/756/759/23
УХВАЛА

22 лютого 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

представника позивача Литвиненка Д.О. ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Ухвалою судді від 28.01.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.06.2022, занесеною до протоколу судового засідання, ОСОБА_4 залучено до участі у справі у якості третьої особи.

Третьою особою ОСОБА_4 15.06.2022 суду надано письмові пояснення, у яких також заявлено вимогу про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивачем, на її думку, подано завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер з огляду на те, що позивач у спірній квартирі зареєстрована, проте проживає за іншою адресою, а отже позов не направлений на реальний захист її інтересів. Окрім того, встановлення такого порядку користування житловим приміщенням у спірній квартирі призведе до порушення її прав та прав неповнолітньої дитини, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі, позбавить дитину права користування вказаним житлом.

Крім того, на думку третьої особи, неповідомлення позивачем суду про неї та її спільного з відповідачем сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, як про осіб, які мають бути залучені до участі у справі, оскільки вони зареєстровані та фактично проживають у спірній квартирі, також є зловживанням процесуальними правами з боку позивача, що суперечить завданню цивільного судочинства та направлено на звуження обсягу існуючих прав дитини на користування житлом, а між сторонами, на її думку, існує змова з метою позбавити дитину права користування житловим приміщенням.

Також вказала на існування конфлікту інтересів у представників сторін, оскільки представник позивача у даній справі адвокат Литвиненко Д.О. представляв інтереси ОСОБА_3 у справі № 756/11185/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та її матері, при цьому ОСОБА_2 виступала третьою особою на стороні позивача. Представник відповідача адвокат Дубовенко А.М. також у справі № 756/11185/20 представляла інтереси позивача ОСОБА_3 , на стороні якого у якості третьої особи виступала ОСОБА_2 .

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 з огляду на те, що заявлені вимоги обґрунтовано у позові, який не носить штучний характер, а дійсно спрямований на захист прав позивача. Звернення до суду з даним позовом жодним чином не направлено на порушення прав ОСОБА_4 та їхньої спільної з відповідачем неповнолітньої дитини на користування житловим приміщенням у спірній квартирі, у позові не порушуються питання щодо їх виселення або позбавлення права користування житловим приміщенням, позов пред`явлено з метою встановлення порядку користування житлом між двома співвласниками. Протилежного ОСОБА_4 не доведено, як і того, що у представників сторін існує конфлікт інтересів. Нібито існування домовленості між сторонами та подання штучного позову, направлених на порушення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини та самої ОСОБА_4 , ґрунтується лише на припущеннях останньої, а подання відповідачем відзиву на позовну заяву є його правом, а не обов`язком і не свідчить про відсутність предмету спору.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення клопотання.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце підготовчого судового засідання повідомлена належним чином.

Суд не приймає до уваги заяву про відкладення підготовчого судового засідання, надіслану від імені ОСОБА_4 22.02.2023 на електронну адресу суду, оскільки така заява не підписана кваліфікованим електронним підписом, який прирівнюється до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Вислухавши представника позивача, ознайомившись з клопотанням третьої особи, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За приписами статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок -добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (пункти 3 та 5 частини другої статті 44 ЦПК України).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом є порушення прав або охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також обирає спосіб захисту такого права.

Водночас суд перевіряє доводи позивача залежно від встановленого і вирішує питання про наявність або відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права або інтересу, а також з`ясовує, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбаченим законодавством способам, а також чи забезпечує спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Однак подача завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору або у спорі, що має вочевидь штучний характер, не спрямована на реальний захист прав, адже особа зловживає своїм правом на судовий захист, не маючи на меті захисту будь-якого охоронюваного законом інтересу.

Водночас, цивільне процесуальне законодавство не містить критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, тому, на думку суду, встановити, що позов є таким, без дослідження в сукупності всіх обставин справи, не видається за можливе.

Отже, подання завідомо безпідставного позову означає, насамперед, що позивач заздалегідь усвідомлював безпідставність свого позову та усупереч інтересам правосуддя та засадам судочинства звернувся з таким позовом. Штучність позову, серед іншого, може мати місце у разі подачі позову з метою перешкоджання іншому провадженню в іншій справі.

У будь-якому випадку такий висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, у разі чого визнання судом подання такого позову зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду може розцінюватися як порушення права позивача на судовий захист.

Більш того, на переконання суду, питання штучності позову не може вирішуватися на стадії подачі позову або стадії підготовчого провадження без встановлення обставин справи.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 та залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України у зв`язку з недоведеністю того, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням є завідомо безпідставним та поданий з приводу спору, який має очевидно штучний характер, а обставини, викладені ОСОБА_4 у вказаній заяві, мають бути з`ясовані під час вирішення спору по суті шляхом надання оцінку доводам і запереченням учасників справи.

Щодо доводів третьої особи ОСОБА_4 про існуючий, на її думку, конфлікт інтересів у представників сторін - адвокатів Литвиненка Д.О. та Дубовенко А.М., суд зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними.

При цьому, частиною 2 статті 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

Згідно з ч. 5 ст. 64 ЦПК України у разі припинення повноважень представника на здійснення представництва особи у справі представник не може бути у цій самій справі представником іншої сторони, третьої особи на іншій стороні або третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.

Статтею 9 Правил адвокатської етики встановлено, що адвокат без письмового погодження з клієнтами, щодо яких виник конфлікт інтересів, не може представляти або захищати одночасно двох або більше клієнтів, інтереси яких є взаємно суперечливими, або вірогідно можуть стати суперечливими, а також за таких обставин надавати їм професійну правничу (правову) допомогу.

Статтею 20 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат не має права прийняти доручення, якщо інтереси клієнта об`єктивно суперечать інтересам іншого клієнта, з яким адвокат пов`язаний договором про надання правової допомоги.

Крім того, частиною першою статті 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів. Адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, зокрема, у разі надання адвокатом правової допомоги іншій особі, інтереси якої можуть суперечити інтересам особи, яка звернулася щодо укладення договору про надання правової допомоги.

Сукупний аналіз наведених цивільних процесуальних норм та норм адвокатської етики свідчить про те, що представник однієї сторони у справі однозначно не може бути одночасно представником іншої протилежної сторони, і, так само, якщо цей представник раніше був представником іншої протилежної сторони, коли інтереси цих сторін суперечать один одним.

Разом з тим, представництво свого часу інтересів позивача ОСОБА_3 в іншій цивільній справі, яка не стосується предмету спору у даній справі, а саме: встановлення порядку користування житловим приміщенням між двома співвласниками, адвокатами Литвиненком Д.О. та Дубовенко А.М., на стороні якого у якості третьої особи виступала мати ОСОБА_2 , а відповідачем - ОСОБА_4 , не свідчить про існування конфлікту інтересів з боку представників сторін, який би унеможливлював їхню участь у даній справі від імені осіб, інтереси яких вони представляють.

У свою чергу, вказане, а також неподання відповідачем ОСОБА_3 та його представником Дубовенко А.М. відзиву на позовну заяву, що є правом, а не обов`язком відповідача, на переконання суду, не свідчать про існування підстав, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Крім того, на виконання вимог ч. 3 ст. 53 ЦПК України ОСОБА_4 , яка разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає у спірній квартирі, було залучено до участі у справі у якості третьої особи.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, передбачених нормами ст. 44 ЦПК України, за яких суд може визнати дії учасників справи зловживанням процесуальними правами, заява ОСОБА_4 про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 44, 189, 196, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха