Справа № 401/2224/22
Провадження № 2/401/157/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря судового засідання Герко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Світловодської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2022 року представник позивача адвокат Суворова С.М. звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Вимоги позову обґрунтовані наступним.

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 15 червня 1995 року будівельною фірмою «Олександріябуд» належить ОСОБА_2 та членам його сім`ї , а саме дружині ОСОБА_4 , сину ОСОБА_5 та дочці ОСОБА_3 . У вересні 1996 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виїхали до Російської Федерації і відтоді в Україну не поверталися.

07 жовтня 2005 року ОСОБА_4 , яка на той час була громадянкою Росії, померла. Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 , проте спадкова справа до спадкового майна на території України не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації помер ОСОБА_5 , після смерті якого 1/ 4 частину квартири АДРЕСА_1 успадкувала позивач ОСОБА_1 , як його дружина.

Оскільки позивач є власником частини спірної квартири, а інші 3/ 4 частини належать іншим особам, вона як співвласник вказаного нерухомого майна позбавлена можливості ним розпорядитися.

За таких обстави, з посиланням на ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України позивач і просить визнати за нею право власності на частини вищезазначеної квартири за набувальною давністю, якими вона з 14 лютого 1996 року ( з часу укладення шлюбу з ОСОБА_5 ) відкрито та безперервно володіє, утримує у належному стані та сплачує комунальні послуги. (а.с. 2-6)

Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в загальному позовному порядку. (а.с. 31-33)

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2022 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 47-48)

Позивач , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, на судовий розгляд в судове засідання не з`явилася.

ЇЇ представник адвокат Суворова С.М. в ході судового розгляду позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Світловодська міська рада Кіровоградської області відзив на позов не подала. Представник даного відповідача ОСОБА_6 скерувала до суду заяву про розгляд цивільної справи без участі представника Світловодської міської ради, у вирішенні позову по суті поклалася на розсуд суду та просила не покладати на відповідача судові витрати. (а.с. 38-39)

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду викликалися в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, відповідно з опублікуванням оголошення про виклик вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. (а.с. 36, 51, 65, 73)

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзивів на позов суду не подавали, на судовий розгляд не з`явилися.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідчення свідків, допитаних в ході судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 15 червня 1995 року, виданого будівельною фірмою «Олександріябуд» , квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ( в рівних частинах) ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». (а.с. 100)

Згідно копії Технічного паспорту визначено технічні характеристики вищезазначеної квартири, яка складається з трьох кімнат та має 65, 5 кв.м загальної площі. (а.с. 11-12)

ОСОБА_4 , громадянка Росії, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Згідно Інформації зі Спадкового реєстру за параметрами запиту « ОСОБА_4 » у Спадковому реєстрі інформація відсутня. (а.с. 14)

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 15).

Згідно копії архівної довідки № 746 від 30 вересня 2016 року, виданої начальником Світловодського КМБТІ, станом на 01 січня 2013 року ОСОБА_5 належало право власності на 1/ 4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 15 червня 1995 року. (а.с. 16)

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком В.М., ОСОБА_1 успадкувала 1/ 4 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 17)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/ 4 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2016 року. Відомостей про реєстрацію права власності у даному реєстрі щодо інших власників вказаної квартири немає. (а.с. 18-20)

09 вересня 2022 року голова правління ОСББ «Сімдесяточка» Звонко М.Ю. видала ОСОБА_1 довідку про те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65, 5 кв. м. (а.с. 21) При цьому суд зауважує, що дана довідка містить недостовірну інформацію, оскільки, як вбачається з досліджених вище доказів, ОСОБА_1 є власником 1/ 4 частини, а не цілої квартири.

В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен з яких засвідчив суду про те, що вони знайомі з позивачкою і їм відомо, що вона з 1995 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 та жили у квартирі АДРЕСА_1 . Батьки її чоловіка орієнтовно в той же час виїхали до Росії, квартиру не утримували, там весь час жили лише позивач з ОСОБА_5 .

Вирішуючи позов по суті, суд зазначає таке.

Ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не ґрунтується на жодній правовій підставі володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності ( постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Як встановлено судом, володіння позивачкою спірними 3/ 4 частинами квартири не є добросовісним, оскільки , проживаючи в ній , достовірно знаючи , що власниками 3/ 4 частин спірної квартири в рівних частках є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та наразі померла ОСОБА_4 , вона розуміла, що володіє чужим майном та у неї немає правових підстав для набуття права власності на їх частки цієї квартири.

Крім того, позивач як володілець майна повинна бути впевненою у тому, що на це спірне майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що у померлої власниці частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , про право власності на яку з підстав набувальної давності заявляє вимоги позивач, є чоловік ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 , які в силу дії ст.. 1261 ЦК України відносяться до кола першої черги спадкоємців за законом після її смерті.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю та про відсутність правових підстав для задоволення позову. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо б позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено.

Позивач не є добросовісним набувачем спірних частин квартири , а відкритість і безперервність користування майном, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Факту відмови власників спірних частин квартири від права власності на належне їм нерухоме майно в ході судового розгляду не встановлено.

На підставі викладеного суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

З підстав ст.. 141 ЦПК України судові витрати по справі відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.11, 12, 13, 78, 79, 89, 141, 206, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Світловодської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 віднести на її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Сторони:

-позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ;

-відповідач: Світловодська міська рада Кіровоградської області ; місцезнаходження: 27501, Кіровоградська область, місто Світловодськ, вул.. Героїв України, 14; код ЄДРПОУ: 35825788;

-відповідач: ОСОБА_2 ; місце проживання: інформація відсутня; РНОКПП : інформація відсутня;

-відповідач: ОСОБА_3 ; місце проживання: інформація відсутня; РНОКПП : інформація відсутня.

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Н.Л.Волошина