Номер провадження: 22-ц/813/4587/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріта Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Чернявської Л.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарини Геннадіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом припинення та виключення записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що позивач як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позбавлений права розпорядження належною йому квартирою через наявність обтяжень за договором іпотеки, укладеним іншою особою відповідачем за позовом ОСОБА_2 , оскільки жодного відношення до взяття ОСОБА_2 банківського кредиту позивач не має.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2014 року з ухвалами про виправлення описок від 25 липня 2016 року та 26 липня 2017 року у цивільній справі № 520/19568/13-ц визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у порядку спадкування за законом право власності на двокімнатну квартиру, жилою площею 27,9 кв.м, загальною площею 49,3кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано у ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) квартиру, жилою площею 27,9 кв.м, загальною площею 49,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та повернуто її у власність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Під час оформлення спадщини ОСОБА_1 дізнався, що квартира знаходиться в іпотеці та під забороною.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:

- 02 квітня 2008 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого в реєстрі № 705, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. внесено заборону на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження 6930070;

- 20 листопада 2012 року в Державний реєстр Іпотек на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги, посвідчених 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованих в реєстрі за № 2949, 2950, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. внесено іпотеку. Реєстраційний номер обтяження 6929686.

Тому позивач просив усунути перешкоди в здійсненні права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 23361504, яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), шляхом:

- припинення та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) обтяження № 6930070 у вигляді заборони на нерухоме майно, накладеного 02 квітня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого в реєстрі № 705;

- припинення та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Державного реєстру Іпотек) обтяження № 6929686 у вигляді іпотеки, внесеної 20 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги, посвідчених 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованих в реєстрі за № 2949, 2950.

У відзиві на позовну заяву від ПАТ «Дельта Банк» йдеться проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача реальної небезпеки порушення його права власності чи законного володіння, відсутність для ПАТ «Дельта Банк» як не залученої до участі у справі особи юридичних наслідків обставин, встановлених судовим рішенням при вирішенні справи № 522/19568/13ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна.

Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року зупинено провадження про справі до набрання законної сили рішення у справі № 522/19565/13-ц.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника (відповідача) ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «Укрдебт Плюс».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарини Геннадіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди в здійсненні права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 23361504, яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), шляхом:

- припинення та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) обтяження № 6930070 у вигляді заборони на нерухоме майно, накладеної 02.04.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого в реєстрі № 705;

- припинення та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Державного реєстру Іпотек) обтяження № 6929686 у вигляді іпотеки, внесеної 20.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги, посвідчених 08.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованих в реєстрі за № 2949, 2950.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є недоречність посилань заявника на певні висновки Верховного суду, оскільки від висновків Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 202/1148/17 (провадження №61-38257св18) відступив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року по справі № 756/15538/15-ц, а висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц взагалі не мають значення для вирішення даної справи, оскільки підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, не є аналогічними.

В даній справі ОСОБА_2 був єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і Банк, як добросовісний іпотекодержатель, спирався на дані реєстру прав власності на нерухомість, а тому й надав кредит позичальнику та в забезпечення уклав договір іпотеки спірної квартири.

Загальними вимогами щодо зобов`язальних правовідносин та законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав припинення іпотеки як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку.

Аналогічний правовий висновок наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №643/4395/16-ц, від 05 липня 2017 року у справі № 369/5865/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року по справі №760/16916/14-ц.

Результат аналізу положень Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 204, 215, 509, 598 ЦК України свідчить, що витребування майна від добросовісного набувача не припиняє основного зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки, якщо інше не передбачене договором. Закон не встановлює недійсність такого правочину (його нікчемність).

З урахуванням викладеного, заявлені ОСОБА_1 вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, без визнання недійсності чи припинення договору іпотеки, який став правовою підставою для внесення оскаржуваних записів до державного реєстру та який згідно визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правочину є дійсним, шляхом виключення записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» Галайчук Г.С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2014 року, ухвал від 25 липня 2016 року та 26 липня 2017 року у цивільній справі № 520/19568/13-ц, зареєстрованому 30 жовтня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 23361504.

02 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 86 000 доларів США.

У забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений 02 квітня 2008 року приватними нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрований за № 795.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02 квітня 2008 року та усіма договорами забезпечення за ним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2014 року, з ухвалами про виправлення описок від 25 липня 2016 року та 26 липня 2017 року у цивільній справі № 522/19568/13-ц визнано недійсним договір № 475 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04 вересня 1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на Центральній Одеській біржі; визнано недійсним договір № 98.02-324 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26 лютого 1998 року між ОСОБА_8 , що діяв від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16 березня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М. та зареєстрований у реєстрі за № 932; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстроване у реєстрі за № 3-3287, за яким ОСОБА_10 отримала у власність 2/9 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстроване у реєстрі за № 3-3289, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в рівних частках, отримали у власність 7/9 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 02 квітня 2008 року між ОСОБА_10 , від імені якої виступала ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 704; визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у порядку спадкування за законом право власності на двокімнатну квартиру, жилою площею 27,9 кв.м, загальною площею 49,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано у ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) квартиру, жилою площею 27,9 кв.м, загальною площею 49,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та повернуто її у власність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Зазначене рішення суду постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» скасовано в частині визнання недійсним договору № 98.02-324 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 26 лютого 1998 року між ОСОБА_8 , що діяв від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 16 березня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 932; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 3-3287, за яким ОСОБА_10 отримала у власність 2/9 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 жовтня 2000 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 3-3289, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в рівних частках, отримали у власність 7/9 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 02 квітня 2008 року між ОСОБА_10 , від імені якої виступала ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 704. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2244/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 683, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс», зокрема, до боржника ОСОБА_2 .

Постановою Верховного суду від 09 вересня 2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року, у не скасованій при апеляційному перегляді частині, та постанова Апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року залишені без змін.

Право власності позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку та є чинним.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, по зазначеній квартирі наявні два записи про обтяження:

- Реєстраційний номер обтяження 6930070 - 02 квітня 2008 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шепелюк Р.Ю. та зареєстрованого в реєстрі № 705, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. внесено заборону на нерухоме майно;

- Реєстраційний номер обтяження 6929686 - 20 листопада 2012 року в Державний реєстр Іпотек на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги, посвідчених 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Шевченко Д.Г. та зареєстрованих в реєстрі за № 2949, 2950, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. внесено іпотеку.

Судом встановлено, що вказані обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладені у зв`язку із зобов`язаннями ОСОБА_2 , а не власника квартири ОСОБА_1 .

У цій справі позивач пред`явив позовні вимоги про припинення та виключення записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку щодо житлової квартиру за банком на житлову квартиру, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не мав права передавати в іпотеку банку квартиру, оскільки спірну квартиру витребувано судовим рішенням у вказаної особи на користь позивача, і він як власник просить в такий спосіб усунути йому перешкоди у здійсненні його права власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки умовою передачі майна в іпотеку є належність такого майна на праві власності особі іпотекодателю та його згода, висловлена у договору іпотеки чи у змінах та/або доповненнях до договору, а позивач свою згоду на таке не надавав, договір, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру, є недійсним, тому для позивача наявність обтяжень його майна є обмеженням його права власності, перешкодою в реалізації права на розпорядження майном, які підлягають припиненню.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

У справі, яка переглядається, установлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна, за наслідками розгляду якого визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на двокімнатну квартиру, жилою площею 27,7 кв.м, загальною площею 43,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та витребувано вказану квартиру у ОСОБА_2 і повернуто її у власність ОСОБА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на момент укладення договору іпотеки від 02.04.2008 спірна квартира перебувала у власності ОСОБА_2 .

Презумпція правомірності правочину (договору іпотеки), встановлена статтею 204 ЦК України, позивачем не спростована, а отже, він вважається правомірним, як і реєстраційні дії щодо реєстрації обтяжень за цим правочином.

У цій справі позивач фактично заявив вимоги про припинення іпотеки, проте належних підстав, за якими вона може вважатися припиненою, не навів.

За змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У справі, яка переглядається, державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою відбулась на підставі договору іпотеки, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як іпотеко держателем та ОСОБА_2 як іпотекодателем, який не визнано недійсним. ОСОБА_2 на час реєстрації обтяження був власником об`єкта нерухомості, переданного в іпотеку, його право власності було зареєстроване та підтверджувалось відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а отже, у приватного нотаріуса, як державного реєстратора, не було підстав відмовляти у вчиненні реєстраційних дій.

При цьому позивач не довів наявності обставин і порушень вимог чинного законодавства на час вчинення відповідних реєстраційних дій, які б були підставою для скасування державної реєстрації права іпотеки Банку на підставі договору іпотеки від 02.04.2008, 705, номер запису про право власності 23078302, та обтяження спірної квартири іпотекою, зареєстроване 20.11.2012, реєстраційний номер обтяження 6929686, вчинений на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Укрсиб» та ПАТ «Дельта Банк».

Виходячи з засади цивільного судочинства диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини перша статті 13 ЦПК України).

Вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачем ОСОБА_1 не заявлено.

Правомірність цього правочину (договору іпотеки), на підставі якого вчинялись реєстраційні дії щодо права іпотеки, не спростована, і вказане не є предметом розглядуваної справи.

За умов неспростування презумпції правомірності правочину, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї запису в Державний реєстр іпотек.

Отже, позовні вимоги позивача про скасування державних реєстрацій права іпотеки, проведених за банками на підставі іпотечного договору, дійсність якого не спростована, не підлягає задоволенню.

Крім того, у будь-якому випадку виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки без встановлення недійсності відповідного правочину або підстав для припинення зобов`язань за ним.

Слушними є доводи апеляційної скарги про те, що у справі, яка переглядається, суд помилково послався на висновки Верховного суду у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 202/1148/17 (провадження №61-38257св18), оскільки від таких висновків відступив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року по справі № 756/15538/15-ц, та, зокрема зазначив про те, що «Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки».

Щодо висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, то таке не має значення для вирішення даної справи, оскільки підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, не є аналогічними.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 р., законодавець змінив редакцію ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відтоді з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, і виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Отже, з урахуванням істотної зміни з 16 січня 2020 року діючого законодавства позовна вимога щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки відповідає вимогам закону та є ефективним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , тому з нього на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» стягнути понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарини Геннадіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, шляхом припинення та виключення записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (, місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр-т Степана Бандери, 28А) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 12 травня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Коновалова

Ю.П. Лозко