Номер провадження 2/754/1584/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за відсутності сторін

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Озкая Метіна, 3-тя - Орган Опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Озкая Метіна (33 Wesley Avenue, Colchester, C04AT In England) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 , з грудня 2010 року до 2012 року перебувала у фактичних подружніх відносинах без реєстрації шлюбу з громадянином Великобританії ОСОБА_2 . Від даних близьких стосунків сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в Великобританії, але є громадянкою України. Сім`єю сторони проживали як в Великобританії, так і в Україні.

Позивач зазначає, що в сім`ї відповідач поводився неналежно: не цікавився потребами ні доньки, ні її, не надавав жодного матеріального забезпечення ні дитині, ні їй, не дивлячись на те, що Позивач не мала змоги самостійно заробляти кошти, оскільки займалася доглядом за новонародженою донькою; з часом Відповідач почав проявляти до Позивача вербальну агресію в присутності їх доньки, дитина дратувала його, жодної допомоги в догляді за ОСОБА_4 не надавав. ОСОБА_1 було важко без жодної підтримки як фізичної і фінансової, так ї моральної, перебувати з новонародженою донькою на території іншої країни - Великобританії і ще й самостійно повноцінно забезпечувати всі потреби дитини. Враховуючи байдуже ставлення ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та доньки, було вирішено повернутися з донькою до Україну, в м. Київ, звідки була родом, де проживала мати позивача та де вона сама була забезпечена матеріально і житлом. Восени 2011 року позивач разом з донькою повернулись в Україну.

З метою збереження стосунків та сімейного життя ОСОБА_6 приїздив до ОСОБА_1 та доньки в Київ 2011-2012 роках. В Україні сторони разом проживали в квартирі позивача за адресою : АДРЕСА_2 . Але це не змінило ставлення ОСОБА_6 до доньки та до сім`ї, продовжував поводитися грубо, не цікавився життям сім`ї та потребами дитини, жодної допомоги не надавав та участі в утриманні доньки не приймав. Під час останнього приїзду вчинив в сім`ї скандал, в присутності дитини та матері ОСОБА_1 , в приступі агресії вилив на ОСОБА_1 кіп`яток. Після цього випадку ОСОБА_7 було вигнано з квартири та припинено будь які стосунки, про ОСОБА_4 відповідач більше не згадував.

В 2012 році спільній доньці сторін було зроблено щеплення АКДС, і як ускладнення після щеплення в дитини з`явилися часті судоми, тремор, епілептична симптоматика та значний регрес в розвитку. ОСОБА_6 бачив стан доньки на власні очі, оскільки тоді перебував поруч, але жодної допомоги та підтримки не надав. Лікарями було діагностовано вади психічно-неврологічного характеру по шизоїдному типу, гіперактивність та поведінкові розлади. Це все потребує додаткового обстеження, дослідження психіатрами як в Україні так і у Великобританії. Відповідач не бажає як батько виконувати свої обов`язки та мати право відносно ОСОБА_4 , враховуючи те, що дитина потребує посиленого батьківського піклування навіть за станом здоров`я.

Позивач зазначає, що вона неодноразово з 2012 року і до сьогодні зверталась до ОСОБА_5 з проханням надавати їй матеріальну допомогу на утримання, розвиток, лікування і реабілітацію доньки. У відповідь була відмова або ігнорування самого прохання. Також ОСОБА_1 зазначає і той факт, що їх донька з того часу, коли в останнє бачила батька, не пам`ятає його, жодної прихильності до нього не має, фактично в житті ОСОБА_4 постать батька взагалі відсутня.

19 лютого 2021 року ОСОБА_6 надав нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звертає увагу суду на те, що Відповідач є громадянином та податковим резидентом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, має мінливий, але значний дохід і отримує доходи в грошовій одиниці-фунти стерлінги.

З огляду на викладене, Позивач просить суд:

Позбавити громадянина Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Британії і Північної ОСОБА_8 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 фунтів стерлінгів щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти за минулий час в розмірі 900 фунтів стерлінгів щомісячно, починаючи з 05 липня і до 24 червня 2021 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучено Орган Опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (м. Київ, пр. Володимира Маяковського, 21Г).

До підготовчого розгляду справи сторони не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

В поданій суду заяві представника позивач просила справу слухати за її відсутності.

Третя особа - Орган Опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Озкая Метіна, 3-тя - Орган Опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача подана заява про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Будь яких заяв, клопотань до суду не надходило.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надав суду Висновок № 102/02/38-4321 від 15.12.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини, відповідно до якого Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_6 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_1 та громадянин Великобританії ОСОБА_6 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в Великобританії, про що відповідно до Акту про реєстрацію народження №286 зроблено запис.

Як установлено судом, відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо дочки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально.

Дитина ОСОБА_3 , проживає разом з мамою, яка займається вихованням дочки, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що підтверджено інформаційною довідкою Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації Управління освіти школа І-ІІІ ступенів №308 Деснянського району м. Києва.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо дочки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Відповідно до Висновку № 102/02/38-4321 від 15.12.2022 Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, суд бере до уваги надану ОСОБА_9 нотаріально засвідчену заяву від 19.02.2021 року, про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить рішення приймати згідно чинного законодавства України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно його дочки, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та не приховує того факту, що не бажає бути її батьком.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 900 фунтів стерлінгів. Що за даними Національного банку України, станом на день винесення рішення 31 сячня 2023 року офіційний курс української гривні до фунта стерлінга складає 45.3176 гривні за 1 фунт стерлінг.

Визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий період часу, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період відсутні, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст. 80, 84, 180,181,182,184, 191, СК України, керуючись ст.ст.10,13,77-81,89,141,247,258,263-265,273, 280-289,352,354ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Озкая Метіна, 3-тя - Орган Опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити громадянина Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії ОСОБА_5 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з громадянина Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії Озкая Метіна на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 фунтів стерлінгів щомісячно, що за офіційним курсом Національного банку України становить 40785 гривень 84 копійок починаючи з 06 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя