Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2023 Справа №607/15641/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Л.М. Сливки

за участі секретаря судового засідання - М.В. Кілик,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 квітня 1995 року Котузівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області відповідно до актового запису за №5. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що від шлюбу із відповідачем у них народилося двоє дітей: повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак,сімейне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на життя. Вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. За вказаних обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу, просила відновити їй дошлюбне прізвище.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 до суду не подавав.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, подавши до суду заяву від 16.11.2022 про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Просить не брати до уваги п.2 прохальної частини позовної заяви, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Попередньо у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, за наявних у цивільній справі доказів.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 09 квітня 1995 року, відповідно до актового запису за №5, зробленого Котузівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, якою видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилося ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 .

Згідно викладених у позові обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги її із відповідачем сімейне життя не склалося через несумісність характерів та поглядів на життя. За таких обставин вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства.

При цьому позивачка категорично заперечує проти примирення та вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечить її інтересам.

Відповідно до вимог статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Вимогами статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом установлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. За вказаних обставин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та до шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, що відповідатиме волі позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений при зверненні до суду із позовом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 квітня 1995 року, у Котузівській сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №5.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 07 лютого 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка