Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2222/22
Номер провадження: 2/511/84/23
07 лютого 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Гринчак С. І.,
секретаря судового засідання Замковенко О.Б.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу та поділ спільного майна,
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.11.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ( а.с.41,45 ), причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2007року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 03.11.2003 року, на підставі актового запису № 241.(а.с.4)
Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 14.07.2011 року, на підставі актового запису №10, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року, на підставі актового запису №448 та та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року, на підставі актового запису №449 ( а.с.36,37,38).
За час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти сторони придбали:
- житловий будинок, який складається з: житлового будинку-«А», житловою площею 38,30кв.м., загальною площею 38,30кв.м., з господарчими спорудами: веранда-«а», тераса-«а», сарай-«Б», погріб-«В», гараж-«Г», літня кухня-«Д», навіс-«Є», огорожа-№1-3, ворота-№2, який знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , який був оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.02.2021 року посвідченим приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №211.( а.с.5-8) Зазначене право власності на нерухоме майно було у встановленому порядку зареєстровано Держаному реєстрі РП на НМ, що підтверджується витягом 244813567 від 17.02.2021 року ( а.с.9);
Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права, на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як вбачається з пояснень позивача, згоди про поділ набутого на час шлюбу майна сторонами не досягнуто, тому вона вимушена вирішувати це питання в судовому порядку.
Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1400грн., що документально підтверджені (а.с.3).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60,61,62,65,68,69,70,72СК України, ст.ст. 261,368,370,372 ЦК України, ст.ст. 4,18,19,76-81,95,141,258-259,200,206,263-265,280-284,288,289 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу та поділ спільного майна,- задовольнити.
-житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку-«А», житловою площею 38,30кв.м., загальної площею 57,30кв.м. з господарчими спорудами: веранда-«а», тераса-«а», сарай-«Б», погріб-«В», гараж-«Г», літня кухня-«Д», навіс-«Є», огорожа-№1-3, ворота-№2, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку-«А», житловою площею 38,30кв.м, загальною площею 57,30кв.м, з господарчими спорудами: веранда-«а», тераса-«а», сарай-«Б», погріб-«В», гараж-«Г», літня кухня-«Д», навіс-«Є», огорожа-№1-3, ворота-№2.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 13.10.2000 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору - в розмірі 1400грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 07.02.2023 року.

Суддя С. І. Гринчак