ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/974/23 Справа № 181/933/21 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ,

на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення виконання умов договору про встановлення меж земельної ділянки в натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2021 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення виконання умов договору про встановлення меж земельної ділянки в натурі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який залишився після смерті його матері ОСОБА_3 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 га., цільовим призначенням якої є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З метою оформити право власності на вказану земельну ділянку він звернувся до відповідача із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою та уклав з відповідачем Договір на виконання робіт № М21022019/746-ТД та № М21022019/746/1-ТД від 21.02.2019 року, згідно якого з його боку були виконані всі умови: сплачено за виконання робіт, надана всі необхідна документація та надані умови для роботи на його земельній ділянці. Згідно п.3.1 Договору строк виконання Договору складає 90 робочих днів з моменту передоплати Замовником 100 % вартості послуг; згідно п.2.2 Договору за умови надання Виконавцю вихідних даних та документів у повному обсязі. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного надання Сторонами своїх зобов`язань. Він, як «Замовник», свої зобов`язання виконав та сплатив 25.02.2019 року за договором № М21022019/746-ТД від 21.02.2019 року передоплату в розмірі 2000 грн., а за договором № М21022019/746/1-ТД суму 700 грн. 25.04.2019 року готівкою, про що було зроблено запис на рахунках про виконану роботу. Згідно умов договору відповідачем були проведені майже всі роботи та виготовлена технічна документація на землю, але не було встановлено межових знаків. Його, навіть, не повідомили, що вказані межові знаки повинні бути встановлені. В порушення вимог п.2.8 Інструкції було складено Акт прийомки, де було обманом записано, що він відмовився від встановлення межових знаків, який ним був підписаний разом з актом прийняття технічної документації на землю. При виникненні конфлікту з сусіднім користувачем, йому було роз`яснено працівниками органу самоврядування, що його ввели в оману, гроші за роботу отримали, а межові знаки не встановили, чим порушили зобов`язання за Договором та умови Інструкції. Він неодноразово звертався до відповідача, як в усній формі, так і письмово, але відповідач умисно відмовлявся їх отримувати, вони були повернуті поштою у зв`язку з відмовою отримання. На даний час відповідач на його телефонні дзвінки не відповідає, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. З боку відповідача були грубо порушені його права споживача на належне виконання робіт, роботи проведені частково, хоча і були проплачені ним, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по виконанню договірних зобов`язань. Позивач просить зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виконати свої зобов`язати згідно з Договором № М21022019/746-ТД від 21.02.2019 року та № М21022019/746/1-ТД від 21.02.2019 року на надання послуг з виготовлення технічної документації на землю та встановити згідно з умовами договору межові знаки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення виконання умов договору про встановлення меж земельної ділянки в натурі - задоволено.

Зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виконати свої зобов`язати згідно з Договорами № М21022019/746-ТД від 21.02.2019 року та №М21022019/746/1-ТД від 21.02.2019 року на надання послуг з виготовлення технічної документації на землю та встановити згідно з умовами договору межові знаки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 6100 (шість тисяч сто) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, отримувач коштів: ГУК у Дн-кiй обл/ТГ с.Межова/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0004545, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

В апеляційній скарзі Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року просить скасувати рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 року у справі № 181/933/21. Прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.02.2019 року ОСОБА_2 «Замовник» та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 «Виконавець» уклали Договір про надання послуг № М21022019/746-ТД та Договір про надання послуг № М21022019/746/1-ТД, згідно умов яких Виконавець зобов`язується своїми засобами за рахунок Замовника надати послугу з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а Замовник - прийняти та оплатити надані послуги. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1. Договорів).

Як встановлено п.3.1. Договорів строк надання послуг складає 90 робочих днів з моменту передоплати Замовником 100% вартості послуг відповідно до п.2.2. цього Договору, за умови надання Виконавцю вихідних даних та документів у повному обсязі.

Договори вступають в силу з моменту їх підписання і діють до повного надання Сторонами своїх зобов`язань (п.3.2.).

Позивач, як «Замовник», свої зобов`язання виконав та сплатив 25.02.2019 року за договором № М21022019/746-ТД від 21.02.2019 року передоплату в розмірі 2000 грн., а за договором № М21022019/746/1-ТД суму 700 грн. 25.04.2019 року готівкою, про що було зроблено запис на рахунках про виконану роботу.

Пунктом 6.1. Договорів визначено, що за ненадання чи неналежне надання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цим Договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року (п.7.1. Договорів).

Згідно умов договору відповідачем були проведені майже всі роботи та виготовлена технічна документація на землю, але не було встановлено межових знаків, які повинні бути встановлені відповідно до розділу ІІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року № 376 і відмова від їх встановлення регламентується вказаним розділом, там де межові знаки встановити не можливо.

В Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання записано, що Замовник відмовився від встановлення межових знаків. Позивачем був підписаний даний акт разом з актом прийняття технічної документації на землю.

Таким чином позивач свої зобов`язання щодо сплати коштів за послуги, надання всієї необхідної документації та надання умов для роботи на земельній ділянці перед відповідачем за Договорами виконав у повному обсязі.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, межові знаки не встановлюються: у спільних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, на яких раніше встановлено межові знаки. У такому випадку раніше встановлений межовий знак використовується для опису кожної суміжної земельної ділянки (суміжних земельних ділянок) у складі відповідної документації із землеустрою; у місцях, де їх установка неможлива (на водних об`єктах, при забороні проведення земляних робіт). У такому випадку поворотні точки меж земельної ділянки можуть позначатися маркуванням фарбою; у поворотних точках меж земельних ділянок, які у визначеному законодавством порядку надані (передані) для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування лінійних об`єктів: споруд опорних конструкцій (опори, стояки опор) повітряних ліній електропередачі, радіорелейних ліній та ліній зв`язку. У такому випадку поворотні точки меж земельної ділянки позначаються фарбою, що не змивається, на металевих табличках, які кріпляться безпосередньо на спорудах опорних конструкцій (опорах, стояках опор) повітряних ліній електропередачі, радіорелейних ліній та ліній зв`язку. Також на вказаних табличках зазначаються розмір земельної ділянки із відповідними розмірами та площею, у тому числі контури базової проекції опори (стояків опор) та зони обмежень (відстань захисту від межі контуру базової проекції опори до межі земельної ділянки згідно з ДБН В.2.5-16-99); на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків сторін цього договору.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Як встановлено п. 22 ч. 1 ст. 22 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, в розмінні наведеного Закону, позивач є споживачем послуги з виготовлення технічної документації із землеустрою та підписавши Договори про надання послуг, позивач набув статусу покупця майнового права.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 752/10405/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Гарантією нормального здійснення фізичними особами особистих немайнових прав є їх належний цивільно-правовий захист (ст. 276 ЦК України). Право на захист особистих немайнових прав - це регламентоване правове регулювання на випадок оспорення, невизнання чи порушення особистого немайнового права.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України ).

Таким чином, на підставі аналізу вказаних вище правових норм та досліджених в судовому засіданні в суді першої інстанції доказів, виходячи з принципу диспозитивності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо безпідставності вимог відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до пунктів 7.1 Договорів про надання послуг № М21022019/746-ТД та № М21022019/746/1-ТД, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, керуючись ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, а з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції 21 вересня 2021 року, таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач звернувся до суду першої інстанції в межах строку на звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Окрім того, звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначив, що ним були понесені витрати, пов`язані із наданням професійної правничої (правової) допомоги в сумі 6100,00 грн.

Відповідно частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України).

В матеріалах справи міститься Договір представництва про надання правової допомоги від 03.06.2017 року, Акт прийому-передачі послуг від 16.09.2021 року. З огляду на викладене, позивачем на виконання приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача й під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не виконав умови договору та не встановив межові знаки на земельну ділянку позивача відповідно договору.

Доводи апеляційної скарги, що позивач звернувся до суду першої інстанції поза межами строку позовної давності, колегія судді ставиться критично, оскільки відповідно до пункту 7.1 Договорів про надання послуг № М21022019/746-ТД та № М21022019/746/1-ТД, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, керуючись ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, а з позовною заявою позивач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції 21 вересня 2021 року, тобто в межах строку на звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова