ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/190/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/127/22 Категорія: 305010300 Літвінова Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Головне управління Національної поліції України в Черкаській області; Державна казначейська служба України;

особа, яка подає апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Черкаській області;

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду м. Черкаси від 26.10.2022 року, постановлене під головуванням судді Літвінової Г.М. у залі № 1 Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, 26.10.2022 року о 11 год. 10 хв., повний текст рішення складений 16.12.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції України в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

25.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції України в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за заявою ОСОБА_1 за фактом можливого підроблення договору купівлі-продажу № 3 від 17.05.2000 року було зареєстроване кримінальне провадження від 26.12.2013 року № 0000044 за ч. 1 ст. 358 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у справі.

Незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю та неефективним розслідуванням посадові та службові особи органу досудового розслідування під час досудового розслідування цього кримінального провадження завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 510000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 посилається у позові, що кримінальне провадження кілька разів закривалося у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, однак потім відповідні постанови про закриття скасовувалися і розслідування продовжувалось.

Також позивач вказує, що він має статус потерпілого в інших кримінальних провадженнях, а саме: № 0000396 від 27.11.2015 року та № 0000698 від 25.10.2017 року.

ОСОБА_1 вважає, що під час досудового розслідування посадові та службові особи зловживають службовим становищем, проявляють службове недбальство, порушують всі розумні строки досудового розслідування, затягуючи розслідування.

Позивач ОСОБА_1 вбачає істотне порушення кримінального процесуального закону з боку представників органу досудового розслідування, неправильне його застосування та нехтування доказами. Протиправні дії та бездіяльність, на думку позивача, полягали у наступному: - невжиття органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування;

- необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину;

- не проведення слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі.

Крім того, позивач стверджує, що до цього часу в межах вказаного кримінального провадження не виконані ухвали слідчих суддів Городищенського районного суду та Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

Також позивачу не надавалися відповіді на заяви, які він подавав у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Позивач вказує, що в результаті бездіяльності уповноважених службових осіб Національної поліції України в Черкаській області більше 8 років триває досудове розслідування, що психологічно виснажує позивача. Невизначеність у цій справі спонукає позивача до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих.

У позові позивачем ОСОБА_1 зазначається, що протягом всього часу досудового розслідування він перебував у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових зусиль. Такий стан речей триває з 08.05.2013 року, та до теперішнього часу.

З огляду на вказане позивач ОСОБА_1 просить стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 510000,00 грн.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції України в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства грошові кошти в розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Судові витрати покладено на рахунок Державного бюджету України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області оскаржує рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи та постановленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а тому ухвалене рішення підлягає до скасування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за результатами розгляду справи, суд першої інстанції помилково взяв до уваги додані позивачем докази, адже позивачем не доведені позовні вимоги, не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди відповідачем ГУ НП в Черкаській області та Державною казначейською службою України, причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю, діями. Рішеннями відповідачів, що в силу положень ст.ст. 12,18 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

На думку скаржника, сам по собі факт скасування постанов про закриття кримінальних проваджень, враховуючи, що досудове розслідування за ними на даний час триває, не є підставою для відшкодування шкоди позивачу.

Крім того, сам факт зобов`язання внести відомості до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення за заявами ОСОБА_1 теж не може бути доказом того, що мала місце бездіяльність поліції, якою заподіяно йому моральну шкоду.

Також скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1. Неправомірні дії цього органу. 2. Наявність шкоди. 3. Причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає відповідальність за заподіяну шкоду, посилається скаржник.

Так, скаржник акцентує увагу на тому, що позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, не надав до суду жодного судового рішення про визнання протиправними дій, як Головного управління Національної поліції в Черкаській області так і слідчих.

В апеляційній скарзі представник ГУНП в Черкаській області А. Коваленко просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

13 січня 2023 року від представника ДКС України Яроша С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представником ДКС України вказується, що ДКС України погоджується з апеляційною скаргою скаржника, з її вимогами у повному обсязі та вважає рішення суду першої інстанції винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, та без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Зазначається, що твердження скаржника, стосовно того, що виключно на позивача покладається обов`язок доведення наявності завдання останньому моральної шкоди, як наслідок протиправної поведінки працівників національної поліції відповідають правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що у справі відсутні документи медичних закладів, які б підтверджували виникнення у позивача моральних страждань, душевних переживань, тощо.

Натомість, відповідач у відзиві посилається, що позивач ОСОБА_1 не звертався за медичною допомогою у зв`язку з моральними переживаннями, що спричинили завдання останньому моральної шкоди.

Представник ДКС України вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що «тривале активне перебування позивача у статусі потерпілого виснажує останнього», оскільки в його розумінні статус потерпілого не вважається набутим безпідставно.

З огляду на вище зазначене, ДКС України вважає, що апеляційну скаргу скаржника слід задовольнити, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року в частині задоволених позовних вимог слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.

13 січня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву зазначається, що відповідач подавав заяву до суду про слухання справи в суді першої інстанції без його участі. Тобто, відповідач в односторонньому порядку відмовився або знехтував правами встановлених п. 2 ст. 2 ЦПК України, ст.ст. 12, 43 ЦПК України (змагальність сторін, права та обов`язки сторін).

Крім того, позивач вважає, що відповідач не надав доказів про порушення норм процесуального права під час слухання справи в суді першої інстанції. Своє бачення відповідачем норм процесуального права та тлумачення не є офіційною нормою права, передбаченого законодавства в ЦПК України.

У відзиві позивач ОСОБА_1 просить суд відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що зміст судових рішень, які зазначені в обґрунтування позовної заяви, свідчить про те, що у встановлений законом спосіб рішення, дії та/чи бездіяльність службових осіб органу досудового розслідування визнавалися такими, що не відповідають вимогам закону.

Зокрема, зважаючи на доведеність позивачем наявності невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону, приймаючи до уваги тривалість (майже 9 років) досудового розслідування, під час якого відповідними службовими особами допускалися вищенаведені порушення закону, враховуючи вимоги розумності та добросовісності, суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення з відповідач на користь позивача ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що суд не повно врахував всі обставини справи, тому, визначаючи розмір моральної шкоди, завищив розмір шкоди. Тому рішення суду підлягає зміні в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., та зменшенню шкоди, оскільки апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в даній частині не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміну шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції за заявою позивача ОСОБА_1 прокурором Гасичем О.В. 26.12.2013 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000044 за ч. 1 ст. 358 КК України з фабулою невстановлені особи вчинили підроблення договору купівлі-продажу від 17.05.2000 року № 3 між ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» та ОСОБА_2 (а. с. 14).

Органом досудового розслідування на той час був Корсунь-Шевченківський РВ УМВС України в Черкаській області, станом на дату розгляду справи Сектор дізнання Відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції в Черкаській області.

Так, як вбачається із матеріалів справи за скаргою ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.12.2014 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 27.12.2013 року та зобов`язано вказаного слідчого розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 27.11.2014 року та вжити заходи, передбачені КПК України (а. с. 16).

Згідно ухвали слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2015 року задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 та визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26.12.2013 року; зобов`язано вказаного слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.12.2014 року та вжити заходи, передбачені КПК України (а. с. 15).

Постановою начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. від 30.03.2016 року закрито кримінальне провадження № 0000044 від 26.12.2013 року за ч. 1 ст. 358 КК України за відсутності події кримінального правопорушення (а. с. 33-34).

Постановою прокурора Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 21.04.2016 року вищевказану постанову про закриття кримінального провадження скасовано (а. с. 35).

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.04.2016 року постановлено повідомити начальника Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про невиконання слідчим СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. ухвал слідчого судді від 17.12.2014 року та від 27.02.2015 року (а. с. 22).

Позивач ОСОБА_1 , як потерпілий 30.11.2016 року звертався до начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. з клопотанням, у якому просив опитати ОСОБА_3 щодо обставин кримінального провадження № 0000044 від 26.12.2013 року (а. с. 39).

Позивач ОСОБА_1 , як потерпілий 13.12.2016 року звертався також до начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. з клопотанням про витребування від Городищенського районного суду Черкаської області копії висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та судової автотоварознавчої експертизи (а. с. 40).

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.12.2016 року задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 та зобов`язано начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 29.11.2016 року у строк не більше трьох днів з дня отримання даної ухвали та повідомити потерпілого про результат розгляду (а. с. 17).

За змістом листа Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 08.12.2016 року № (25-28) 4748вих-16 під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000044 встановлено, що слідство проводиться не систематично, тому слідству надано письмові вказівки щодо вчинення конкретних слідчих (розшукових) дій з визначенням строків їх виконання (а. с. 41).

Відповідно до ухвали слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 02.03.2020 року задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 , скасовано постанову про відмову у задоволенні клопотання від 06.06.2019 року у кримінальному провадженні № 0000044 та зобов`язано слідчого СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Колобова Є.О. повторно розглянути клопотання від 03.06.2019 року (а. с. 18-21).

У подальшому постановою начальника СД Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Спірова К.П. від 18.12.2020 року закрито кримінальне провадження № 0000044 від 26.12.2013 року за ч. 1 ст. 358 КК України за відсутності події кримінального проступку (а . с. 36-37).

Позивач ОСОБА_1 , як потерпілий 02.11.2021 року також звертався до начальника ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області із заявою про надання йому копії останнього процесуального рішення у справі, оскільки протягом 2021 року він не отримував жодної інформації щодо ходу кримінального провадження (а. с. 32).

Вказану постанову потерпілому ОСОБА_1 було вручено 02.12.2021 року, що підтверджується листом ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 30.11.2021 року № 1441/57-2021 (а. с. 38).

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2021 року за скаргою потерпілого ОСОБА_1 скасовано постанову начальника сектору дізнання Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Спірова К.П. від 18.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000044 (а. с. 23-24).

Отже, судом безпосередньо встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як потерпілий у кримінальному провадженні, неодноразово подавав заяви та клопотання службовим особам органу досудового розслідування.

Також позивач ОСОБА_1 , користуючись наданим йому статусом потерпілого, неодноразово оскаржував дії та/чи бездіяльність вказаних службових осіб.

Відповідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов?язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року

у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ (далі-Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією.

Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті

13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника. А також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19. Від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19. Від 16 березня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява № 68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди у даній справі, позивач ОСОБА_1 зазначив правовою підставою для відшкодування такої шкоди бездіяльність органів досудового розслідування, очевидно надмірну тривалість (понад 8 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи досі триває.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого по суті спору погоджується і апеляційний суд, обґрунтовано виходив із доведеності факту тривалої протиправної бездіяльності посадових та службових осіб органу досудового розслідування під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000044 за ч. 1 ст. 358 КК України, та його надмірної тривалості (досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (понад 8 років), що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Факт невиконання слідчим всіх необхідних слідчих дій для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження підтверджено також ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2015 року, якою задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 , визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26.12.2013 року. Зобов`язано вказаного слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.12.2014 року та вжити заходи, передбачені КПК України (а.с.15).

Постановою прокурора Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури від 21.04.2016 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження; ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.04.2016 року про постановлення повідомити начальника Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про невиконання слідчим СВ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України у Черкаській області Кондратенко Н.Г. ухвал слідчого судді від 17.12.2014 року та від 27.02.2015 року (а.с.22.

Ухвалою слідчого судді від 13.12.2016 року про задоволення скарги потерпілого ОСОБА_1 та зобов`язання начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП у Черкаській області Слищенка А.І. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26.12.2013 року розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 29.11.2016 року.

Зазначені обставини у їх сукупності надають правові підстави суду для часткового задоволення позову.

Так, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції який, встановивши доведеними факти протиправної поведінки бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про тривалість досудового слідства, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 триває з 26.12.2013 року, що по дату звернення позивача до суду у 2022 році становить майже 9 років.

За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення.

Таким чином, у зв?язку з такою тривалістю розслідування кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб.

Визначаючи розмір моральної шкоди, відшкодування якої підлягає на користь позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з характеру та тривалості завданої шкоди, глибини душевних страждань позивача, переживань, час, витрачений на захист своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром суми відшкодування моральної шкоди, тому вбачає підстави для зміни визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди та її зменшення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов?язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France);

$ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. […] Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21) вказано, що «відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом вказаної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов?язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France);

У частині третій статті 12, частинах першій, п?ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи,і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 з грудня 2013 року, і на день ухвалення судового рішення розслідування не завершене; судами неодноразово приймалися рішення про визнання бездіяльності слідчих і зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанов про закриття вказаного кримінального провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції врахував, що систематичність наведених дій та надмірна тривалість кримінального провадження здатні призвести до моральних страждань особи, з чим і також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з врахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди з відповідача, позивач не надає жодного доказу стосовно погіршення стану здоров`я, виписки про лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, які зумовлені моральними стражданням внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача.

Отже, будь-яких належних, достовірних доказів того факту, що саме внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача, позивач зазнав внаслідок переживань погіршення стану здоров`я матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Однак, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачу у справі внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача, з вини ж відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в стражданнях, хвилюваннях від тривалого досудового розслідування, затягування слідства (період майже 9 років) та захисту порушених прав у спосіб звернення до суду.

Тому, з урахування встановлених судами обставин справи, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає, що стягненню на користь позивача ОСОБА_1 підлягає 5 000 грн. компенсації моральної шкоди з Державного бюджету України, зменшивши вказаний розмір, визначений судом першої інстанції.

Не підлягають до задоволення доводи відповідача стосовно того, що сам по собі факт скасування постанов про закриття кримінальних проваджень, враховуючи, що досудове розслідування за ними на даний час триває, не є підставою для відшкодування шкоди позивачу, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача ГУНП в Черкаській області на користь позивача ОСОБА_1 , але розмір моральної шкоди підлягає зміні та зменшенню відповідно стягнутого розміру моральної шкоди районним судом, що відповідатиме засадам розумності та справедливості, зокрема, моральна шкода має нести компенсаційний характер у грошовому виразі, враховуючи обставини справи, та неправомірних дій/бездіяльності посадових осіб відповідача, оскільки зазначені дії/бездіяльність посадових осіб відповідача негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що належним розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 у даній справі завданої моральної шкоди є кошти у розмірі 5 000 грн., який відповідатиме рівню його моральних страждань, засадам розумності та справедливості та фактичним обставинам справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року у даній справі слід змінити в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з невідповідністю розміру моральної шкоди, визначеному у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, яка має бути стягнута з відповідача ГУНП в Черкаській області на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, та вказати, що до стягнення з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню пропорційно до задоволених вимог та стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ГУНП в Черкаській області задоволена на 87,5%, а тому відшкодуванню з держави на користь ГУНП в Черкаській області підлягає 1302 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду м. Черкаси від 26.10.2022 року змінити в частині стягнення розміру відшкодування моральної шкоди, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог у цій частині вимог, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди.

Стягнути із Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Відшкодувати з держави на користь Головного управління Національної поліції в Черкаській області 1302 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков