Справа № 273/1558/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту та виключення недостовірної інформації про наявність простроченої кредитної заборгованост

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (надалі за текстом - відповідач 1), товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту та виключення недостовірної інформації про наявність простроченої кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 16.01.2020 року по вул. Київській, 91, що у м. Житомирі (територія центрального автовокзалу) у позивача викрали мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J3». З відповідною заявою про крадіжку позивач відразу звернулась в правоохоронні органи через службу «102».

05 лютого 2020 року Житомирським відділом поліції ГУНП в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000476, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, де позивач є потерпілою.

Викрадений в позивача телефон на її думку, було використано для отримання так званих «швидких кредитів», в тому числі і у відповідача 1 як нею вже було з`ясовано згодом.

Вже тривалий час, їй продовжують надходити погрози від так званих «кредиторів», які надавали кредит невідомим особам по викраденому у неї телефоні, (дані факти кожного разу доводиться реєструвати на «102»). Кожного разу їй погрожують розправою з нею та з її близькими, наголошують на тому, що «продадуть її справу третім особам, які її будуть викидати з помешкання та будуть ламати руки і ноги».

Позивач неодноразово зверталась до вищезазначену організації з листами про те, що жодних заявок на кредити вона не подавала, жодних грошових коштів не отримувала, окрім того просила надати інформацію про те, яким чином був оформлений даний кредитний договір від її імені і як саме були перераховані кошти, для того щоб надати її в правоохоронні органи. Станом на день звернення до суду, жодної відповіді не отримала.

В одній із телефонних розмов з представником відповідача їй вдалось з`ясувати, що у неї на сайті відповідача є доступ до «Особистого електронного кабінету», де вона може ознайомитись як з самим договором позики, так і з іншими даними, які нібито вона особисто подавала для отримання кредиту. Саме таким чином позивач і отримала індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /463418 від 16.01.2020 року.

Крім того, зазначає, що вся інформація, яка б мала підтверджувати її особу і зазначена як в самому договорі так і в особистому кабінеті в розділі «Профіль» є неправдивою та не достовірною, окрім номера ідентифікаційного коду, фото якого містилося у викраденому телефоні.

Просить визнати вказаний договір недійсним, у зв`язку з тим, що він укладений без волевиявлення позивача.

Крім того, як позивачу стало відомо згодом, в інформаційній базі відповідача 2 було розміщено інформацію, яка, на її думку, не відповідає дійсності, порочить її честь, гідність та ділову репутацію як добросовісного платника.

Зокрема, відповідачем 2 було поширено інформацію про існування простроченої заборгованості у позивача перед відповідачем 1 шляхом її розміщення на власному інформаційному ресурсі.

Позивач зверталась до відповідача 2 і надавала пояснення з приводу того, що жодних споживчих кредитів 16.01.2020 року особисто не брала, а просто стала жертвою шахраїв, які викрали у неї мобільний телефон. Проте, на інформаційному ресурсі відповідача 2 продовжує знаходитись неправдива інформація, яка порочить її ділову репутацію.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 14.07.2020 року справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

17.08.2020 року на підставі автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

До суду надійшов відзив відповідача 1 на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та суперечливим характером. В обґрунтування такої позиції зазначено, що у даному випадку між відповідачем 1 та позивачем укладено електронний договір шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Позивач має власну сторінку на сайті відповідача 1, де вона може ознайомитися з інформацією про установу, з правовстановлюючими документами, та пропозиціями щодо видачі кредитів, з правилами їх отримання та повернення. Порядок отримання кредитних коштів є наступним: вибрати суму коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит та ж на який береться такий кредит; оформити заявку; обрати персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет; пройти погодження та перевірку банківської карти; у разі прийняття рішення про отримання кредиту ознайомитися з індивідуальною частиною договору в Особистому Кабінеті. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, підписати індивідуальну частину договору за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора; отримати кошти на розрахункову карту позичальника. Таким чином, укладання угоди без заповнення заявки клієнтом є неможливим. Договір було підписано позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, який є його безпосереднім підписом. Крім того, позивач під час реєстрації на сайті відповідача 1 використала номер телефону, який з 2011 року використовує при проходженні процедури верифікації у банківських установах.

Також, відповідач 1 зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином

Відповідач 1 разом з відзивом на позовну заяву подав заяву про розгляд справи без його участі.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до талону-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.01.2020 року позивач повідомила про викрадення 16.01.2020 телефону невідомими особами (а.с. 23).

05 лютого 2020 року Житомирським відділом поліції ГУНП в Житомирській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000476, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, де позивач є потерпілою (а.с. 11).

Позивач зверталась до відповідача 1 з листами, про те, що жодних заявок на кредити вона не подавала, жодних грошових коштів не отримувала, окрім того просила надати інформацію про те, яким чином був оформлений даний кредитний договір від її імені і як саме були перераховані кошти, для того щоб надати її в правоохоронні органи (а.с. 12).

16.01.2020 року позивачем укладено договір про надання фінансового кредиту № /463418 (а.с. 32-36).

Згідно ч. 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30.12.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, за змістом ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договору кредитний договір № /463418 від 16.01.2020 року містить всі істотні умови договору кредиту.

Позивач стверджує, що не підписувала спірний кредитний договір, посилаючись на те, що для його укладення було використано телефон, викрадений у неї 16.01.2020 року.

Єдиними доказами, які надані на підтвердження викрадення телефону, є талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.01.2020 року, та витяг з ЄРДР від 05.02.2020 року, відповідно до якого заява про вчинення кримінального правопорушення надійшла від позивача 04.02.2020 року. Разом з тим, зазначені докази свідчать, що позивач не звернулася до правоохоронних органів одразу після виявлення крадіжки, як зазначено нею у позовній заяві, адже талон-повідомлення датований 18.01.2020, а згідно витягу з ЄРДР заява про вчинення правопорушення надійшла тільки 04.02.2020.

Крім того, реєстрація кримінального провадження є лише результатом виконання слідчим вимог Кримінального процесуального кодексу України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР, до того ж, позивачем не повідомляється про будь-які дії, які здійснювались правоохоронними органами після реєстрації кримінального провадження, та їх результати.

Більше того, навіть викрадення телефону, за відсутності інших належних доказів, не є прямим доказом того, що договір було підписано не позивачем.

Також, як зазначено позивачем, в пам`яті викраденого телефону зберігалось фотозображення реєстраційного номеру особового рахунку платника податків, заволодіння яким дало можливість стороннім особам укладати від імені позивача електронні договори, що може свідчити зокрема, і про недбале ставлення позивача до власної фінансової безпеки.

З матеріалів справи та встановлених під час розгляду фактичних обставин укладення спірного кредитного договору вбачається, що при його укладанні між сторонами було дотримано істотних умов для даного виду договорів, які були узгоджені сторонами та прийняті до виконання, а також дотримані вимоги щодо форми кредитного договору. На момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину.

Договір було укладено позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її фінансовий номер телефону. Процес верифікації, який проходила позивач на сайті відповідача, підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону (номер мобільного телефону до якого має доступ) та власну банківську картку, особисто укладала договір, крім цього, позивач має можливість вказувати у будь-який номер кредитної карти, як свій особистий, так і номер карти, який не належить позивачу, і на який необхідно перерахувати кредитні грошові кошти.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи позовні вимоги про визнання індивідуальної частини договору кредиту недійсною в цілому не знайшли свого підтвердження, а отже, не підлягають задоволенню.

Щодо виключення недостовірної інформації про наявність простроченої кредитної заборгованості суд зазначає наступне.

З інформації, яка міститься в кредитній історії позивача, вбачається, що кредитні договори було укладено з декількома фінансовими установами. За укладеними, спірними кредитними договорами є заборгованість, що свідчить про неналежне виконання взятих на себе кредитних зобов`язань позивачем. Підстав вважати, що вказані кредитні договори укладено всупереч чинному законодавству відсутні. Позивач зазначає, що в неї було викрадено телефон та про це внесені відомості до ЄРДР. Однак, не надано інформації про те, чим закінчилось досудове розслідування, які факти в ході проведення заходів встановлено.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

2. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором.

3. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Судом встановлено, що оскільки на цей час не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, у визнанні договору недійсним судом відмовлено, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо неї, у відповідача 2 не має підстав для спростування та вилучення такої інформації.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зазначені вище вимоги Закону, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження його позовних вимог, а відтак, позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту та виключення недостовірної інформації про наявність простроченої кредитної заборгованості -залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (адреса: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 51, );

Відповідач 2 - товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк