Справа № 369/7047/22
Провадження № 2/369/1731/23
09.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
секретаря судового засідання Житар А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню
23 серпня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Про існування даного виконавчого провадження за ВП №67776087 від 07.12.2021 року боржник дізнався на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень.
Строк платежу за Кредитним договором 230960904 від 13 лютого 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 09 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року.
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - прострочена заборгованість за комісією;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість за сумою кредиту;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість за комісією;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом;
За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1200,00 грн. (Одна тисяча двісті гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача.
Боржник: ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Дата набрання виконавчим написом законної сили (дата внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій) - 17 травня 2021 року.
Даний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни, шо підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за ВП №67776087 віл 07.12.2021 р.
Щодо відсутності доказів відступлення прав вимоги за Кредитним договором:
У матеріалах виконавчого напису відсутні докази на підставі яких право вимоги за Кредитним договором №230960904 від 13.02.2019 р., укладеним між ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» ідентифікаційний код юридичної особи 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 87 від 03 липня 2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», ідентифікаційний код юридичної особи 39700642, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 р., реєстр прав вимоги № 4 від09 квітня 2021 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», але жодних доказів даної обставини позивач не має.
ОСОБА_1 ніхто не повідомляв про наявність таких договорів про відступлення права вимоги, а ні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а ні ТОВ «Таліон плюс», а ні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
Згідно із ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Новий кредитор, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не повідомив письмово ОСОБА_1 про заміну первісного кредитора і про нові рахунки за якими необхідно було здійснювати платежі.
Згідно із ч. 2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
В п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зроблено наступний висновок, який є обов`язкова (преюдиційним) для застосування судами нижчих інстанцій:
«...Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальники вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує, наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.»
Нотаріус не вчинив жодної дії спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості, а вона очевидно що є спірною.
Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 5. нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, ще відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16)
Позивач вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку із наступним:
- нарахування заборгованості суперечить п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12;
- нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості на що звертає увагу Верховний суд в Постанові Великої Палати Верховного Сулу від 27 березня 2019 року у справі Ка 137/1666/16:
- нотаріусом не надано жодних документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, в тому числі кредитного договору;
- нотаріус вчинив виконавчий напис, на підставі документів які не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;
- відсутня виписка з особового рахунка, що є обов`язковою для вчинення виконавчого напису;
Відповідач відзив на позов не надав.
Треті особи пояснення на позов не надали.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача направив до суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.
В судове засідання представник відповідача не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.
В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Строк платежу за Кредитним договором 230960904 від 13 лютого 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 09 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року.
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - прострочена заборгованість за комісією;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість за сумою кредиту;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість за комісією;
- 0,00 грн. (Нуль гривень 00 копійок) - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом;
За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1200,00 грн. (Одна тисяча двісті гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача.
Боржник: ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Дата набрання виконавчим написом законної сили (дата внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій) - 17 травня 2021 року.
Даний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни, шо підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за ВП №67776087 віл 07.12.2021 р.
У матеріалах виконавчого напису відсутні докази на підставі яких право вимоги за Кредитним договором №230960904 від 13.02.2019 р., укладеним між ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» ідентифікаційний код юридичної особи 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 87 від 03 липня 2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», ідентифікаційний код юридичної особи 39700642, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 р., реєстр прав вимоги № 4 від09 квітня 2021 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», але жодних доказів даної обставини позивач не має.
ОСОБА_1 ніхто не повідомляв про наявність таких договорів про відступлення права вимоги, а ні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а ні ТОВ «Таліон плюс», а ні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
Згідно із ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Новий кредитор, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не повідомив письмово ОСОБА_1 про заміну первісного кредитора і про нові рахунки за якими необхідно було здійснювати платежі.
Згідно із ч. 2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
В п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зроблено наступний висновок, який є обов`язковим (преюдиційним) для застосування судами нижчих інстанцій:
«...Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що про- кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальники вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує, наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.»
Нотаріус не вчинив жодної дії спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості, а вона очевидно що є спірною.
Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 5. нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, ще відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16)
Виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку із наступним:
- нарахування заборгованості суперечить п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12;
- нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості на що звертає увагу Верховний суд в Постанові Великої Палати Верховного Сулу від 27 березня 2019 року у справі Ка 137/1666/16:
- нотаріусом не надано жодних документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, в тому числі кредитного договору;
- нотаріус вчинив виконавчий напис, на підставі документів які не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;
- відсутня виписка з особового рахунка, що є обов`язковою для вчинення виконавчого напису;
Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю ватні нотаріуси).
Згідно з частиною першою статті 39 ЗУ «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється .жом та іншими актами законодавства України.
Виходячи з положень ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або убування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у спірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за №1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості.
При цьому, відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно п.3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують спірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості стверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення і заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, ствердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (п. 3.5. Порядку).
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15.
Сторона позивача не погоджується із сумою загальної заборгованості, яка і зазначена у виконавчому написі, тобто в даному випадку існує спір про те, що заборгованість визначена невірно.
Так, згідно ст.50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками надани стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборговані провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
В постанові Верховного Суду від 22.03.2021 р. (справа №653/4444/17) зазначено, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Порядком процедури вчинення виконавчих написів. Тобто, при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню, з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис, не є безспірним, стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису тощо.
Отже, приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна мала право вчинити виконавчий напис виключно на нотаріально посвідченій угоді, шо передбачає сплату грошових сум,передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, як це передбачено п, 1 Положення КМУ.
Щодо заяви про застосування строків позовної давності
Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України встановлюється загальний строк позовної давності, що складає 3 (три) роки.
Нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск відповідачу строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ІДК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може з вернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою після відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тому позовна давність не застосовується.
Отже, відповідач при вчиненні виконавчого напису порушив права позивача.
Згідно п.7.11 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором.
Тобто, оригіналом договору с електронний документ, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано роздруківку електронного документу, що не є оригіналом.
Відповідно до п. 2 Переліку, Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються; а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Відтак Перелік передбачає вчинення виконавчого напису на оригіналі договору, який нотаріально посвідчений, а не на його роздруківці.
Тобто нотаріус не мав оригіналу договору і не може стверджувати про ідентичність роздруківки з оригіналом і навіть при встановлені ідентичності оригіналу з роздруківкою, чинне законодавство не передбачає можливості робити виконавчий напис на роздруківці ю говору.
Так, згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливо передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адрес або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до ст. З ч. 1 п. 5 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну і припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Тобто, укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору було вчинено на підставі положе- Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержанню виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем вшшск; з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, для одержання вищевказаного виконавчого напису, відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, оригінал кредитного договору, оскільки останній був підписаний в електронному вигляді, а Переліком не передбачено подання копії електронного договору в паперовій формі.
Відповідно до п. 2 Переліку, Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису зокрема додаються: б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тому не вбачається з чого саме виходив нотаріус при визначенні суми заборгованості, оскільки відсутня виписка в якій зазначено: що це за рахунок, в якій установі він відкритий та на якій підставі, та чи має вона обов`язкові реквізити встановлені вимогами чинного законодавства. Тобто не можливо, на підставі яких документів було відображено операції з надання кредиту та його повернення.
Згідно із п. 61 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити:
1) номер особового рахунку;
2) дату здійснення останньої (попередньої) операції;
3) дату здійснення поточної операції;
4) код банку, у якому відкрито рахунок;
6) суму вхідного залишку за рахунком;
7) код банку-кореспондента;
8) номер рахунку кореспондента;
10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом);
11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку;
12) суму вихідного залишку.
Виписка в матеріалах виконавчого напису відсутня. А відтак неможливо на підставі якого документу можна встановити факти: погашення чи не погашення кредиту та видати виконавчий напис.
«п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості повадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:
«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 16.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили».
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.
Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Що нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за уме що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувача підтверджується відповідними документами.
Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком вчинення,
У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних а і або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України я розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напис необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісійні винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимогі та у виконавчому написі.
За вказаних обставин суд вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, з огляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суду надано квитанції про оплату позовних вимог в розмірі судового збору 992 грн 40 та витрат на правничу допомогу 10 000 грн 00 коп.
Суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 10 000 грн 00 коп, який може бути скорегований за наслідками розгляду справи судом в залежності від кількості судових засідань та необхідності здійснення інших процесуальних дій адвоката по справі, що може бути визначено остаточно при підписанні актів виконаних робіт.
Суду надано докази про розмір реально понесених відповідачем затрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Згідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Вказана правова позиція висловлена в Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 (№ рішення в реєстрі 87951334)
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа 1 - приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, третя особа 2 - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Станіславівна, про визнання Виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Інформація про третю особу 1: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна адреса: АДРЕСА_3 .
Суддя Тетяна ДУБАС