У х в а л а

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 333/2023/21

провадження № 61-9692ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комарова 13» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комарова 13» (далі - ОСББ «Комарова 13») на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 35 535 грн 35 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день подання позовної заяви у розмірі 29 435 грн 78 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Комарова-13» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 538 грн 10 коп. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі змінено в частині правового обґрунтування відмовлено у позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 грудня 2021 року ОСББ «Комарова 13» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі та стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2022 року у цій справі змінено й стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Комарова 13» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 080 грн.

У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСББ «Комарова 13» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд врахував, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у цій справі, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2021 року, дійшов висновку, що ця справа є малозначною.

Підстави вважати, що суд помилково відніс зазначену справу до категорії малозначних, відсутні. Крім того, заявник не мотивує наявність підстав для розгляду касаційної скарги вказаною обставиною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновків про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань та/або підтверджень касаційна скарга не містить.

Відтак, сама по собі незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Указане свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими.

Зазначені заявником доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд вважає, цю справу малозначною в силу своїх властивостей, при цьому, суд урахував предмет позову (стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні), також характер правовідносин, у яких виник спір, а всі мотивування особи, яка подала касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій й не потребують додаткового перегляду.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Заявником реалізовано право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комарова 13» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара