Справа № 462/3558/22
УХВАЛА

25 січня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Шостак К.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження по справі.

24 січня 2023 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії на Ѕ спільної частки в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Суд, вивчивши позовну заяву, матеріали справи за заявою щодо вимог, заявлених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову, приходить до наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України видом забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до вимог ст.152 ч.1 п.3 ЦПК заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися , зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням предмету спору суд вважає, що у задоволенні заявлених вимог позивача щодо накладення арешту на будинок за адресою АДРЕСА_2 , який належить відповідачці та заборони вчиняти певні дії стосовно цього будинку слід відмовити. Суд враховує, що на розгляді перебуває немайновий спір, а саме спір про виселення відповідачки з будинку АДРЕСА_1 . Будинок за адресою АДРЕСА_2 не є предметом спору та не стосується в майбутньому реалізації виконання рішення суду за даним спором у разі задоволення позовних вимог.

Суд вважає, що не існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на будинок за адресою АДРЕСА_2 та заборони вчиняти певні дії на його частку може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Тому слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись 149-153, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задовленні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подаєтьсядо Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, або в порядку та строки, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.М.Румілова