справа № 489/4198/21 провадження №2/489/179/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

встановив:

У червні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Бойко В.В., звернулася до суду з позовом, після зменшення ціни якого остаточно просила стягнути з відповідача 532691,93 грн., з яких: основна сума боргу 451810,00 грн., три проценти річних 23655,04 грн., інфляційні втрати 57226,89 грн.

Як на підставу позовних вимог в позові вказано, що 25.06.2018 ОСОБА_1 надала відповідачу нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до умов якої доручила йому прийняти від її імені спадщину з правом отримання свідоцтва на спадщину щодо майна, яке залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та продати за ціною і на умовах, що визначені на власний розсуд, належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а також вчиняти інші дії на виконання вказаної довіреності.

В подальшому, на виконання довіреності, відповідачем від імені ОСОБА_1 , яка є дружиною спадкодавця ОСОБА_4 , було прийнято спадщину та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю квартиру.

22.01.2020 на виконання довіреності відповідачем відчужено квартиру ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М.

Проте, в супереч вимогам закону, відповідач не передав позивачу кошти, отримані ним від продажу квартири, що зумовило звернення позивача до суду із цим позовом. Про продаж квартири позивач дізналася з відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у січня 2021 року. На усні вимоги про передачу коштів, отриманих від продажу квартири позивача, відповідач повідомив, що передавати кошти відмовляється.

У відзиві на позов від 05.08.2021 у задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити та вказав, що дійсно на підставі довіреності від 25.06.2018 ОСОБА_1 уповноважила його та ОСОБА_6 , окрім іншого прийняти спадщину від її імені після смерті ОСОБА_3 , що помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 та продати за ціною і на умовах, що визначені на власний розсуд квартиру АДРЕСА_1 .

22.01.2020 квартира була продана ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Савченко І.М.

Далі, за усною домовленістю з позивачем був погоджений наступний порядок передачі коштів в сумі 18500 доларів США відпродажу квартири ОСОБА_1 , яка знаходилася на той час поза межами України, а саме в Російській Федерації. Так як у відповідача не було можливості виїхати до Російської Федерації, в тому і числі з причин встановленого карантину, то домовилися, що гроші в сумі 18500 доларів США він передасть ОСОБА_7 , яка також знаходилася в Російській Федерації, через ОСОБА_8 , яка мала їхати з України до Російської Федерації. В подальшому, вже на території Російської Федерації, ОСОБА_7 , після отримання вказаних коштів від ОСОБА_8 , повинна була передати їх ОСОБА_9 , який в свою чергу зобов`язався передати ОСОБА_1 .

За змістом розписки, складної ОСОБА_10 , останній 12.09.2020 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 18500 доларів США за продаж квартири для передачі ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки, складеної ОСОБА_6 13.09.2020 останній передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18500 доларів США від продажу квартири.

Таким чином грошові кошти були передані ОСОБА_1 , а тому причини з яких поданий даний позов є незрозумілими, надуманими і безпідставними, а сам позов має очевидно штучний характер.

Крім того, ні довіреністю, ні будь-яким іншим договором, а також договором купівлі-продажу квартири не було обмовлено обов`язку відповідача негайної передачі коштів ОСОБА_1 після продажу квартири, як і не заначено механізму такої передачі. Також від ОСОБА_1 не надходило жодної вимоги щодо передачі їй грошей, а отже і будь-якого порядку досудового врегулювання спору не відбувалося.

У відповіді на відзив від 26.08.2021 представник позивача вказав, що наведені відповідачем у відзиві заперечення є необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів позивача та законність його позовних вимог. Жодної домовленості щодо порядку передачі коштів, отриманих відпродажу квартири, між позивачем та відповідачем не було. При цьому, твердження відповідача про передачу отриманих ним коштів від продажу квартири, яка належала позивачу, третім особам, а не позивачу не можуть слугувати доказом виконання повіреним свого обов`язку, покладеного на нього частиною третьою статті 1006 ЦК України та не спростовують доводів позивача про те, що коштів, від продажу квартири вона не отримувала. Відповідач не виконав свій обов`язок з негайної передачі позивачу коштів, отриманих від продажу її квартири та самовільно розпорядився ними у спосіб, що не передбачений довіреністю, а тому позовні вимоги про стягнення таких коштів з відповідача підлягають задоволенню.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка І.М. копію договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою суду від 15.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 25.01.2023, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач причину неявки в судове засідання не повідомив. Направлена на його адресу судова повістка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які виклали свої доводи за заперечення в письмових заявах та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_11 довіреністю, посвідченою 25.06.2018 нотаріусом нотаріального округу Ноябрьск Ямало-Ненецкого автономного округу Російської Федерації за реєстровим номером 89/33-н/89-2018-4-95, уповноважила ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , прийняти спадщину і вести спадкову справу з правом отримання свідоцтва про право на спадщину до майна, що залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка ОСОБА_13 , з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося.

Також уповноважила продати за ціною і на умовах за власним розсудом належну їй квартиру АДРЕСА_1 , для чого надає право підписувати попередній договір, договір купівлі-продажу, передаточний акт з правом укладення і підписання на умовах по власному розсуду угоди (договору) про завдаток, попередній договір з передачею авансу, з правом отримання належних їй авансу або завдатку, отримання належних їй коштів.

22.01.2020 ОСОБА_2 , який діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.06.2018, було укладено з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за реєстровим № 38.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2020 ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_1 , продав і передав покупцю ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . За погодженням сторін, відповідно до пункту 2.1 договору, продаж вчинено за 451810,00 грн., які сплачені покупцем представнику продавця в повній сумі до підписання цього договору.

Наведені позивачем у позові обставини щодо надання відповідачу довіреності для прийняття і оформлення спадщини на її ім`я, а також продажу від її імені квартири та укладення договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_5 відповідач підтвердив у відзиві на позов, а тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України».

Із змісту довіреності вбачається, що нею не визначено строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, а відтак передача одержаного повіреним довірителю має відбуватися негайно.

Позивач вказує, що вона грошові кошти від продажу її квартири від відповідача не отримувала та жодної домовленості щодо порядку передачі ним коштів їй не було.

Відповідач навпаки зазначає, що свій обов`язок з передачі позивачу грошових коштів отриманих від продажу квартири виконав повністю, передавши їх позивачу через третіх осіб, що підтвердив розписками, та вказує, що саме такий порядок передачі коштів було узгоджено між сторонами за усною домовленістю.

Передачу грошових коштів позивачу відповідач підтвердив:

-розпискою ОСОБА_8 від 08.09.2020 про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 18500 доларів США для передачі ОСОБА_6 ;

-розпискою ОСОБА_7 від 11.09.2020 про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів відпродажу квартири в розмірі 18500 доларів США для передачі ОСОБА_1 ;

-розпискою ОСОБА_6 від 12.09.2020, згідно якої він отримав від ОСОБА_7 грошові кошти від продажу квартири в розмірі 18500 доларів США для передачі ОСОБА_1 ;

-розпискою ОСОБА_6 від 13.09.2020, згідно якої він передав ОСОБА_1 грошові кошти від продажу квартири в розмірі 18500 доларів США.

Як вбачається із змісту вказаних розписок грошові кошти в сумі 18500 доларів США від відповідача отримували дві особи ОСОБА_8 08.09.2020 та ОСОБА_7 11.09.2020, від якого їх отримав ОСОБА_6 та який написав розписку про їх передачу ОСОБА_1 .

Проте, позивач отримання коштів не підтверджує, про що також свідчить відсутність її власноручної розписки про їх отримання.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, твердження відповідача про отримання позивачем грошових коштів від продажу квартири є недоведеним, що свідчить про невиконання обов`язку повіреним перед довірителем з повернення одержаного за дорученням.

Щодо свідків, які просив допитати відповідач, то їхню явку в судове засідання він не забезпечив. Крім того, з огляду на предмет спору, їх покази не можуть бути належними доказами на підтвердження передачі грошових коштів позивачу, одержаних на виконання довіреності.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості відчуженої ним її квартири, яка складає ціною 415810,00 грн., що відповідає умовам договору купівлі-продажу квартири.

Крім стягнення основної суми позивач просить стягнути із відповідача відповідно до положень статті 625 ЦК України 23655,04 грн. трьох відсотків річних та 57226,89 грн. інфляційних втрат.

При вирішенні позову в цій частині суд виходить з наступного.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 , в межах заявлених вимог, інфляційних втрат в сумі 57226,89 грн. (за період з лютого 2020 року по вересень 2021 року) та три проценти річних в розмірі 23655,04 грн (за період з 24.01.2020 по 21.10.2021), розрахунок яких наведено в заяві про зменшення позовних вимог, який перевірено судом.

При зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 6837,07 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 42333 від 17.06.2021.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Заявою від 21.10.2021 позивач зменшила позовні вимоги з 683707,12 грн. до 532691,93 грн.

Таким чином, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5326,91 грн., що відповідає, ставкі встановленій підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (1 відсоток ціни позову), а інша сплачена сума судового збору - 1510,16 грн. підлягає поверненню позивачу за її клопотанням за ухвалою суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 532691,93 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні шістсот дев`яносто одна гривня 93 коп.), які складаються із 451810,00 грн. основної суми боргу, 23655,04 грн. трьох процентів річних та 57226,89 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5326,91 грн. (п`ять тисяч триста двадцять шість гривень 91 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення складено 07.02.2023.

Суддя І.В.Коваленко