Номер провадження: 22-ц/813/1562/23
Справа № 2-1125/07
Головуючий у першій інстанції Іванчук В.І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фінансового управління державної адміністрації Комінтернівського району Одеської області про визнання власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2006 року ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до фінансового управління державної адміністрації Комінтернівського району Одеської області про визнання власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є жінкою померлого ОСОБА_3 , який за життя не залишив заповіту на належне йому майно. Просила суд визнати право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними спорудами та на присадибну ділянку площею 0.40 га, на земельну ділянку площею 3,42 га в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 (а.с. 2-3).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 травня 2007 року позовні вимоги вирішено задовольнити. Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 3,42 земель сільськогосподарського товарного виробництва, розташовану на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, яка належала ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 495,93 грн (а.с. 42).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що зазначене рішення суду стосується спадкового майна, на яке він має право як спадкоємець за законом. Так, апелянт повідомляє, що померлий ОСОБА_3 чоловік ОСОБА_2 (позивача у справі) є батьком матері апелянта ОСОБА_4 та за життя залишив заповіт, яким усе своє майно заповідав доньці ОСОБА_4 , та на момент смерті якого заповіт не змінювався та не скасовувався. Як зазначає апелянт, після смерті ОСОБА_3 його донька ОСОБА_4 подала заяву до Комінтернівської (нині Лиманської) державної нотаріальної контори Одеської області в шестимісячний строк, де була відкрита спадкова справа, а отже, апелянт вважає, що вона мала право на спадкове майно, однак отримати свідоцтво про право власності не встигла так як хворіла і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Апелянт наголошує на тому, що у шестимісячний строк його мати ОСОБА_4 не відмовлялася від прийняття спадщини. В свою чергу, після смерті матері апелянт ОСОБА_1 як її син повинен прийняти спадщину, в яку повинно входити спірне майно, щодо якого було винесено оскаржуване рішення. Апелянт наполягає на тому, що при розгляді справи в якості відповідача повинно було зазначити ОСОБА_4 , а не фінансове управління, так як саме вона є спадкоємцем за заповітом. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції мав витребувати із нотаріальної контори відомості про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 для з`ясування наявності заповіту або інших спадкоємців першої черги за законом. На думку апелянта під час прийняття рішення було порушено норми процесуального права, зокрема, як вказує апелянт, в протоколі судового засідання від 31 травня 2007 року вказано про подання представником відповідача заяви про визнання позовних вимог, проте вказана заява в матеріалах справи відсутня. Апелянт повідомляє, що про прийняте судове рішення він дізнався із позовної заяви ОСОБА_5 (сина позивача по справі ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 46-52).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 22.11.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 70-72, 78).

10.05.2022 року на адресу суду надійшли пояснення апелянта ОСОБА_1 , в яких зазначив, що 31.10.2006 року ОСОБА_2 було подано до Комінтернівської нотаріальної контори Одеської області заяву, в якій зазначила, що їй відомо про зміст заповіту, за яким її чоловік ОСОБА_3 залишив все своє майно ОСОБА_4 та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку. Зазначене, на думку апелянта, спростовує вказані в позовній заяві ОСОБА_2 доводи та посилання, згідно яких остання стверджувала про відсутність заповіту, інших спадкоємців за законом та відповідно можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі. Також зазначав, що ОСОБА_4 , котра є його матір`ю, прийняла спадщину після ОСОБА_3 , подавши заяву до Комінтернівської (нині Лиманської) державної нотаріальної контори Одеської області в передбачений шестимісячний строк та відповідно мала право на спадкове майно ОСОБА_3 , однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не встигла, так як хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла(а.с. 80-87).

23.09.2022 року адвокат Дубінкін Юрій Миколайович в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому повідомив суд, що ОСОБА_5 є сином та спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (позивач по справі)(а.с. 141-147).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

На адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності (а.с221-222).

Клопотань щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 28.03.2006 року вчинено відповідний актовий запис № 19 (т. 1, а.с. 5).

Зі змісту витягу із погосподаської книги Першотравневої сільської ради від 01.11.2006 року, вбачається, що в АДРЕСА_2 значиться житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який належить на праві власності ОСОБА_3 (нині померлому) (т. 1, а.с. 6).

На підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 01.12.2005 року № 1417 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, загальною площе. 3,42 га (т. 1, а.с. 7-10).

Згідно свідоцтва про одруження, 11.09.1955 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 13).

25.10.2006 року виконавчим комітетом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області було видано довідку ОСОБА_2 про те, що її померлий чоловік ОСОБА_3 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . До дня смерті проживав разом з ОСОБА_2 та вели спільне господарство (т. 1, а.с. 16).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 3,42 га, розташовану на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Оскільки, на час відкриття спадщини позивач проживала разом з померлим ОСОБА_3 у вищезазначеному будинку та продовжує проживати на момент ухвалення рішення,тому на думку суду фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка. Враховуючи, що заповіт на належне йому майно ОСОБА_3 не залишив та відсутність можливості у позивача за таких обставин отримати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та відповідно підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 28.03.2006 року вчинено відповідний актовий запис № 19 та видано свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 3,42 га, розташована на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 зазначала, що у відповідності до ст. 1261 ЦК України являється єдиною спадкоємицею першої черги по закону, як дружина померлого та стверджувала, що заповіту померлим ОСОБА_3 залишено не було.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України (у відповідній редакції), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Строк для прийняття спадщини встановлюється строком у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Разом з тим, згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , долученої безпосередньо апелянтом та відповідно витребуваної Одеським апеляційним судом, з метою перевірки та встановлення всіх обставин справи, вбачається, що 03.04.1996 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Першотравневої сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області, згідно якого усе майно, яке на день смерті буде йому належати заповідає своїй дочці ОСОБА_4 .

Також вбачається, що ОСОБА_4 , в свою чергу, 22.09.2006 року звернулася до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою, згідно якої просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та до заяви долучила відповідний пакет документів: свідоцтво про смерть, державний акт, довідка сільської ради, заповіт, свідоцтво про шлюб, свідоцтво по народження, ощадні книжки тощо(т. 1, а.с. 192 зворот).

З вищенаведеного вбачається, що донька померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 є спадкоємицею за заповітом та у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно твердження позивача щодо відсутності заповіту та відповідно інших спадкоємців першої черги є безпідставними. Окремо слід також зазначити, що вказана спадкова справа також містить заяву ОСОБА_2 від 31.10.2006 року, в якій зазначено, що останній відомо про зміст заповіту ОСОБА_3 та відповідно на підставі ст. 1241 ЦК України просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в майні (т. 1, а.с. 193).

ОСОБА_4 , спадкоємиця за заповітом, до участі у справі в суді першої інстанції залучена не була. При цьому, при розгляді справ, пов`язаних із спадкуванням, до участі у справі залучаються всі спадкоємці. Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини тощо. Зазначене, в свою чергу, свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах лише у разі відсутності спадкоємців.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 відповідачем по справі зазначила фінансове управління Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач клопотань щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Окрім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц, від 12 грудня 2018 року по справі № 570/3439/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем неправильно було визначено суб`єктний склад учасників справи та судом першої інстанції неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, що в свою чергу призвело до передчасного задоволення позовних вимог та відповідно вирішення питання щодо прав та обов`язків незалученого до участі в розгляді справи спадкоємця за заповітом.

Оскільки, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до справи належних відповідачів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 травня 2007 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький