Справа № 454/2691/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу у позовній заяві вказавши, що одружився з нею року.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, зокрема, неповнолітній сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подружнє життя у сторін не склалося.

Між ними часто виникали непорозуміння, які призвели до припинення подружніх відносин.

Вказує, що на даний час сторони спільного господарства не ведуть.

Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати.

Позивач надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не прибула, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, не повідомила суд про причину неявки, не надала відзив на позов, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Позивач у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про шлюб встановлено, що 19.04.2010р. у Бутинській сільській раді Сокальського району Львівської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №02.

У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Судом установлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Разом з цим, щодо прохання позивача після розірвання шлюбу встановити фактичне місце проживання неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ним, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд наділений повноваженнями щодо визначення місця проживання дитини, яка не досягла чотирнадцятирічного віку за наявності між батьками спору.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Позивачем не зазначено про існування спору з приводу визначення місця проживання неповнолітніх синів.

В позові позивач зазначає про те, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з ним.

Однак до позовної заяви не долучено жодних доказів про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей.

За змістом ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Батько чи мати не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, у разі наявності спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін.

Спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін немає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про встановлення фактичного місця проживання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 19 квітня 2010 року у Бутинській сільській раді Сокальського району Львівської області, актовий запис №02 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заява про перегляд даного заочного рішення може бути подана відповідачем в суд протягом двадцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККПП: НОМЕР_1 проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с.Іванинці Летичівського району Хмельницької області.

Головуючий: Л. Ю. Фарина