Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/385/23
Провадження № 2/542/151/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Якуби М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (надалі також позивач, АТ «Полтавагаз») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу в розмірі 9216 грн 70 коп.

Ухвалою суду від 20 березня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом учасників справи (а.с. 31).

05 квітня 2023 року суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - головного бухгалтера АТ «ОГС» «Полтавагаз» (а.с.108).

Своєю ухвалою від 05 квітня 2023 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів у справі (а.с. 109).

10 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання відповідача, за змістом якого вона просила визнати її окремою ухвалою громадянкою Республіки України та людиною без ознак етнічного походження (а.с. 135-138).

Ухвалою від 04 травня 2023 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_1 окремою ухвалою громадянкою Республіки Україна та людиною без ознак етнічного походження у відповідній цивільній справі.

Крім цього, 10 квітня 2023 року та 25 квітня 2023 року до суду від відповідача надійшли наступні клопотання:

- клопотання про відмову товариству у вимозі про оплату основного боргу з розподілу та повідомлення правоохоронних органів згідно з частиною 11 статті 262 ЦПК України щодо порушення законодавства АТ «Полтавагаз» (а.с. 130);

- клопотання про виключення всіх додатків з автоматизованої бази даних споживачів, які надані АТ «Полтавагаз» як такі, що не відповідають дійсності та є підробкою, частини 1, 4 статті 358 КК України, та не приймати їх за належні, а також повідомлення правоохоронних органів згідно з частиною 11 статті 262 ЦПК України щодо порушення законодавства АТ «Полтавагаз» та підробку доказів (а.с. 134);

- клопотання про визнання позову АТ «Полтавагаз» безпідставним, шахрайським, зі штучно створеними доказами та відмовлення у позові в повному обсязі на підставі аргументів, викладених у клопотанні, а також повідомлення правоохоронних органів згідно з частиною 11 статті 262 ЦПК України щодо порушення законодавства АТ «Полтавагаз» (а.с. 146-156).

Враховуючи те, що відповідні клопотання містять обґрунтування заперечень відповідача проти позовних вимог, стосуються вирішення спору по суті та оцінки наданих позивачем доказів, суд вирішив надати оцінку таким клопотанням та аргументам, викладеним у них, ухвалюючи рішення у справі. Відповідно до чинних норм цивільного процесуального законодавства, вирішення поставлених в клопотаннях питань не передбачає винесення процесуальних документів у формі ухвал.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог АТ «Полтавагаз» зазначено, що АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи на підставі відповідної ліцензії, а відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якій як суб`єкту ринку природного газу присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ26Н20710747R та відкритий особовий рахунок споживача послуг з розподілу природного газу № 20710747. Споживач ОСОБА_1 фактично споживає природний газ, сплачує за спожитий газ, а тому існують між сторонами договірні відносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Поряд з цим, споживач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме: не сплачує за надані послуги з розподілу природного газу.

За період з січня 2020 року по лютий 2023 року у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за послуги з розподілу природного газу, що дорівнює 9 216 грн 70 коп.

Свої зобов`язання по наданню послуг з розподілу природного газу AT «Полтавагаз» виконало належним чином.

Зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості прийнятих послуг в порушення вимог статей 526, 714 ЦК України з боку споживача природного газу, відповідача ОСОБА_1 , не виконані належним чином.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

28 березня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 37-44), за змістом якого ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також зупинити і заборонити будь-яку діяльність АТ «Полтавагаз» щодо неї, оскільки АТ «Полтавагаз» є нелегітимним підприємством, визнати докази безпідставними та зобов`язати позивача в особі представника ОСОБА_2 публічно вибачитись перед нею людиною, власником, громадянкою Республіки України за приниження честі та гідності та за заподіяну моральну шкоду у ЗМІ та залі суду.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначала про необхідність застосування до правовідносин трирічного строку позовної давності, оскільки позивач заявив у позові вимогу про стягнення заборгованості за період з січня 2020 року. З огляду на це, на думку відповідача, на момент подачі позовної заяви позивачем 14 березня 2023 року строк позовної давності вичерпався, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також окремо відповідна заява з вимогою про застосування строків позовної давності по справі № 542/385/23 була подана ОСОБА_1 до суду 28 березня 2023 року (а.с. 34).

Відповідачем у відзиві зазначено, що вона є людиною, українкою, суверенною, невід`ємною частиною народу України, є співвласником природних ресурсів України і об`єктів економічної зони як представник народу України, якому належить вся влада в Український РСР (перейменована в «УКРАЇНУ»), права якої захищаються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права.

Вказано на недолучення позивачем до позовної заяви ліцензії, на підставі якої він здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на території Полтавської області Новосанжарського району, а також на відсутність документів про власника та походження природного газу.

Акцентувала увагу на тому, що між позивачем та відповідачем взагалі не укладався договір про надання послуг з газопостачання, вона ніколи не замовляла та не отримувала й не була споживачем послуг АТ «Полтавагаз».

Відповідач наполягав на тому, що позивач підробив докази, ввів в оману суд, штучно створив докази, підробив документи автоматизованої облікової бази. До вказаних висновків відповідач дійшла у зв`язку з тим, що 16 вересня 2022 року позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , який був скасований, в подальшому позивач звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка була залишена без розгляду судом. І лише у цій справі, звернувшись до суду із позовом, позивач вказав на наявність заборгованості у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказано про те, що НКРЕП є самоутвореним органом державної влади, який має наміри знищення (геноциду) українського народу, не має повноважень на прийняття постанов та законів, є неконституційним органом.

Те, що позивач посилається на ліцензію на розподіл природного газу, яка була видана цим органом (НКРЕП), то на думку відповідача, ця ліцензія не надає права позивачу користуватись чужою власністю.

ОСОБА_1 зазначила, що АТ «Полтавагаз» не має прав на здійснення господарської діяльності, не має установчих документів, або умисно їх приховує.

Вказала на наявність підстав для визнання типового договору розподілу природного газу недійсним.

Акцентувала на тому, що у позові позивач наголошує на розподілі природного газу, але поряд з цим має КВЕД 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві трубопроводи.

ОСОБА_1 вказано, що рахунки, на які вимагають сплачувати суми заборгованості, не зареєстровані у Казначействі.

Вказала про те, що розірвала всі правочини з приватною фірмою, направивши повідомлення приватній установі.

З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні позову.

30 березня 2023 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 82-88), в якій зазначено про необґрунтованість тверджень відзиву на позовну заяву, не доведеність жодним допустимим доказом аргументів відповідача.

Відносно тверджень відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності зазначено, що під час підготовки тексту позовної заяви була допущена описка в періоді нарахування заборгованості, а саме: помилково вказано період «з січня 2020 року по лютий 2023 року», замість вірного «з липня 2020 року по лютий 2023 року», хоча борг фактично нарахований саме з липня 2020 року, оскільки станом на 01 липня 2020 заборгованість була відсутня, що підтверджується уточненим витягом з автоматизованої облікової бази АТ «Полтавагаз» особової картки абонента ОСОБА_1 (а.с. 93).

З огляду на викладене, 30 березня 2023 року представником позивача до суду подано клопотання про виправлення описки та долучення документу до справи (а.с. 90-92), відповідно до якого позивач просив вважати вірним зазначення в тексті описової частини періоду, за який утворилась заборгованість, саме: «з липня 2020 року по лютий 2023 року» в сумі 9216 грн 70 коп. та долучив витяг з автоматизованої облікової бази АТ «Полтавагаз» особової картки абонента ОСОБА_1 за липень 2020 року лютий 2023 року (а.с. 93).

Отже, позивач звернувся до суду в межах позовної давності.

У відповіді на відзив також акцентовано увагу на тому, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 15.06.2017 № 778 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз» зі змінами, внесеними постановами НКРЕКП від 04.06.2019 № 941, від 25.07.2019 № 1564, від 16.12.2020 № 2512.

Позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «Полтавагаз», з огляду на те, що приєдналась до умов Типового договору постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, оскільки здійснювала сплату рахунку Оператора ГРМ з липня 2020 року по січень 2021 року та споживає природний газ, що підтверджується витягами з автоматизованої облікової бази АТ «Полтавагаз».

Щодо аргументів відповідача про неодноразове звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та із позовної заявою про стягнення з неї заборгованості, в яких зазначена адреса її як абонента АДРЕСА_2 , замість вірної адреси « АДРЕСА_1 », позивач зазначив таке. Відповідний позов поданий за зареєстрованою адресою абонента ОСОБА_1 АДРЕСА_1 . Попередній позов відповідно до клопотання самого позивача залишений без розгляду, а судовий наказ, виданій ще раніше судом, - скасований.

Додатково позивачем вказано, що НКРЕКП не є самоутвореним органом, а здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

В свою чергу, повторно зазначено, що АТ «Полтавагаз» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої НКРЕКП, є юридичною особою приватного права, яке діє на підставі Статуту.

10 квітня 2023 року від відповідача надійшли заперечення, відповідно до прохальної частини яких, відповідач просила долучити такі заперечення та додатки до матеріалів справи (а.с. 114-116).

Відповідно до таких заперечень, ОСОБА_1 вважала позовні вимоги абсолютно не доведеними.

ОСОБА_1 вказала, що всі витяги з облікової бази АТ «Полтавагаз» є безпідставними, недійсними, такими, що не відповідають реальності, інформація в них фантазія позивача, так як ОСОБА_1 не допускає працівників позивача для зняття показань лічильника, а дані щодо показників таких лічильників змінюються кожного місяця протягом трьох років.

Наголосила на тому, що не акцептувала ніяким чином Типовий договір розподілу природного газу. А сам договір є нікчемним, оскільки доведений до людей 30 вересня 2015 року, але фактично опублікований у газеті «Зоря Полтавщини» 25 грудня 2015 року, в той час як договори набирають чинності з моменту публікації у друкованому ЗМІ. Вказано, що до введення в дію Закону України «Про ринок природного газу» та до офіційного опублікування типового договору АТ «Полтавагаз» втягнуло відповідача у цивільно-правові відносини без відома самої ОСОБА_1 .

Повторно зазначено, що АТ «Полтавагаз» має КВЕД 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві трубопроводи, поряд з цим відповідно до договору 31/31, укладеного з Міністерством енергетики, майно Держави трубопроводи передаються виключно для розподілу природного газу. І відповідно до цього договору прямо заборонено вчиняти будь-які інші дії, пов`язані зі зміною цільового призначення. Отже, відповідний договір порушується, позивач реалізує неякісну продукцію, з огляду на що цей договір може бути визнаний недійсним.

Вказано на наявність кримінального провадження, в рамках якого на підставі ухвали слідчого судді вилучені оригінали договорів та додаткових угод, укладених між міністерством та операторами ГРМ. Оскільки всі договори вилучені слідчим, у АТ «Полтавагаз» відсутні підстави для користування державним майном.

Зазначено, що позивач вимагає оплати в неуповноважені банки, які не обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, а саме: у ПАТ «МТБ Банк».

Вказано, що внаслідок того, що позивач був раніше публічним акціонерним товариством, а з 2019 року став приватним акціонерним товариством, майно держави опинилось в приватних руках.

Повторно, в клопотанні від 10 квітня 2023 року (а.с. 130) ОСОБА_1 вказала, що позивач вимагає сплати заборгованості на незрозумілі рахунки та в неуповноважені банки.

Також, повторно в клопотанні від 10 квітня 2023 року (а.с. 134) відповідач зазначила, що показники лічильника є підробкою, договору про надання послуг з розподілу природного газу немає, сума боргу є необґрунтованою та безпідставною, такою, що не відповідає дійсності, докази проплат відсутні, відсутня достовірна інформація про фактичне споживання газу.

У своєму клопотанні, що надійшло до суду 25 квітня 2023 року, відповідач зазначала, що витяг про заборгованість з розподілу природного газу не є первинним документом, оскільки він оформлений не відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказала, що не було надано суду підтвердження права власності на газ та передачі майна для здійснення комерційної діяльності даної юридичної особи від громади.

Повторно вказано на те, що типовий договір про розподіл природного газу має бути визнаний нікчемним, як такий, що не відповідає Конституції України, ЦК України та ГК України, затверджений незареєстрованою в Міністерстві юстиції України постановою НКПЕКП, яка не є органом центральної виконавчої влади.

Типовий договір розподілу природного газу не відповідає вимогам Директиви Європейського Парламенту і Ради 2011/83/ЄС від 25 жовтня 2011 року.

Зазначено, що відповідач не отримував заяви-приєднання до вказаного договору та не підписував її, не сплачував рахунки позивача. Позивачем не доведено документально факту споживання газу відповідачем, не надано акту прийому-передачі або виконання послуг.

Позивач не здійснював заходи досудового врегулювання.

Позивач відсутній в ліцензійному Реєстрі НКРЕКП, з огляду на що ним не доведено наявність в нього ліцензії на здійснення розподілу природного газу.

Також відповідач вказав, що Статут, на який посилається представник позивача, не пройшов державну реєстрації, отже позивач не мав права без установчих документів подавати позов та здійснювати господарську діяльність.

В судове засідання представник позивача не з`явився. 04 квітня 2023 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, в якій він також підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та клопотаннях, поданих до суду 10.04.2023 та 25.04.2023.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.01.2023, одним із видів діяльності АТ «Полтавагаз» є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розподіл якого здійснюється АТ «Полтавагаз» на підставі договору розподілу природного газу.

Будучи побутовим споживачем природного газу, абоненту ОСОБА_1 присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ26Н20710747R та відкритий особовий рахунок споживача послуг з розподілу природного газу № 20710747.

Відповідно до картки абонента ОСОБА_1 НОМЕР_1 , код ЕІС: 56ХМ26Н20710747R, адреса: АДРЕСА_1 , станом на лютий 2023 року заборгованість за послуги із розподілу природного газу становить 9216 грн 70 коп. (а.с. 20, 93).

З даних картки споживача ОСОБА_1 вбачається, що відповідач споживала природний газ в період, в тому числі, з липня 2020 року по лютий 2023 року у зазначених обсягах (а.с. 21.).

Оскільки зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості прийнятих послуг з боку споживача природного газу, відповідача ОСОБА_1 , не виконані належним чином, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс ГРС).

Так, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За змістом статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС).

Статтею 18 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Згідно зі статті 7 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач, окрім іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа -підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 778, з подальшими змінами, ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Полтавської області в зоні розташування газорозподільної системи надано АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз».

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ, для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Також, вимогами «Правил постачання природного газу» та відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500.

Відповідно до п. 1.1 - 1.3 Типового договору постачання природного газу споживачам цей договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник.

Висновки щодо правозастосування

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ "Полтавагаз" від 15.06.2017 № 778 (із змінами), АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" () має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" відповідно до додатка.

Згідно з додатком до вказаної вище постанови НКРЕКП від 15.06.2017 № 778 до території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" належить Полтавська область, в тому числі Полтавський район.

Отже, АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" має відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Полтавської області та Полтавського району, зокрема, в межах смт Нові Санжари Полтавського району Полтавської області.

Враховуючи викладені обставини з посиланням на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ "Полтавагаз" (з наступними змінами, внесеними, зокрема, постановою від 16.12.2020 № 2512 НКРЕКП «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 15.06.2017 № 778»), суд не приймає аргументи відповідача про те, що позивач здійснює діяльність без ліцензії на розподіл природного газу.

Підтвердженням наявності ліцензії є оприлюднення прийнятого НКРЕКП рішення про видачу ліцензії на його офіційному веб-сайті без видачі на паперовому носії.

Відповідно до пункту 5 частини 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 26 листопада 2015 року № 835-VIII встановлено, що до 01 січня 2019 року набуття здобувачем ліцензії права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відбувається з дня оприлюднення прийнятого органом ліцензування рішення про видачу ліцензії на його офіційному веб-сайті.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що АТ «Полтавагаз» не має прав на здійснення господарської діяльності, не має установчих документів або умисно їх приховує, оскільки позивач відсутній в ліцензійному Реєстрі НКРЕКП, а також те, що його Статут, не пройшов державну реєстрації, а отже позивач не має права здійснювати господарську діяльність, суд оцінює критично.

Як було зазначено вище, позивач здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на підставі постанови "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ "Полтавагаз" від 15.06.2017 № 778 (із змінами).

Установчим документом АТ «Полтавагаз» є Статут Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», затверджений учасниками річними загальними зборами акціонерів ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (протокол № 22 від 12.04.2019).

Суд зазначає, що аргумент відповідача про те, що статут АТ «Полтавагаз» підлягає саме державній реєстрації, є хибним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно до змісту 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», установчі документи (яким, зокрема, є статут) та нова редакція установчого документа є підставою для реєстрації безпосередньо самої юридичної особи, та, відповідно, змін про її організаційно-правову форму, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, та інші відомості, встановлені законом.

Відсутність позивача в ліцензійному Реєстрі НКРЕКП, а саме в Реєстрі малих систем розподілу відповідачем не доведена, оскільки жодних підтверджуючих такі відомості документів відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що НКРЕП є самоутвореним органом державної влади, має наміри знищення (геноциду) українського народу, не має повноважень на прийняття постанов та законів, є неконституційним органом, є безпідставними та необґрунтованими.

Суд зазначає, що НКРЕКП здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Відповідно до пункту 32 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону, державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом першим частини 3 статті 4 вказаного Закону, до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать, зокрема, видача ліцензій на право провадження видів діяльності на ринку природного газу, що підлягають ліцензуванню з урахуванням положень статті 9 цього Закону, та нагляд за дотриманням ліцензійних умов ліцензіатами.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 3 зазначеного Закону, Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Враховуючи процитовані вище норми чинного законодавства, з огляду на те, що Закон України «Про ринок природного газу» та Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», на підставі який НКРЕКП здійснює свою діяльність, є чинними й не визнані неконституційними, твердження позивача про самоутворенність НКРЕКП та відсутність у нього повноважень, суд не приймає до уваги.

Отже, оскільки оператором газорозподільної системи на території Полтавської області на підставі відповідної ліцензії є АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку НОМЕР_2 , яка фактично споживає природний газ та сплачувала за спожитий природній газ, зокрема, до березня 2021 року (а.с. 19), суд доходить висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Так, акцептування ОСОБА_1 договору про розподіл природного газу, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору, відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема, щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показників газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу, а також оплатою вартості спожитого газу постачальнику (а.с. 19).

В судовому засіданні, відповідачем також підтверджено факт споживання природного газу, постачальником якого, як зазначено, ОСОБА_1 , є газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Суд зазначає, що приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, оплачувала вартість спожитого газу. Як вбачається з наданої позивачем інформації відносно платежів за спожитий газ (а.с. 19) по абоненту ОСОБА_1 , у період до березня 2021 року за її особовим рахунком здійснювалась оплата вартості спожитого газу.

Факт споживання природного газу та його доставка споживачу ОСОБА_1 підтверджується наданою позивачем інформацією щодо підсумків споживання газу (а.с. 21).

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 отримувала послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з липня 2020 року по лютий 2023 року перед АТ «Полтавагаз», яке є оператором газорозподільної системи на території Полтавської області, у розмірі 9216 грн 70 коп.

Крім того з картки абонента ОСОБА_1 (а.с. 20) вбачається, що у період з січня 2020 року по січень 2021 року нею частково оплачувались послуги позивача.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем АТ «Полтавагаз» за наведений період відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Полтавагаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Відповідний розрахунок вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 , здійснений позивачем, у суду не викликає сумніву (а.с. 20, 93). Водночас, ОСОБА_1 зазначеного розрахунку не спростувала та свого контррозрахунку не надала.

При цьому матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 не є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до будинку відповідача або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував, відсутні відомості про звернення відповідача до позивача з заявами про відключення від споживання природного газу.

Висновки щодо застосування норм права у близьких за змістом правовідносинах, зокрема щодо приєднання до публічного договору (акцептування договору), містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 161/11800/19 (провадження № 14-119цс20), у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).

Таким чином, оскільки відповідач приєдналась до Договору розподілу природного газу (акцептувала договір), про що свідчать дії відповідача по споживанню природного газу на об`єкті нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та оплаті вартості спожитого газу, між сторонами виникли правовідносини врегульовані таким договором. Та через неналежне виконання умов типового договору та Правил надання населенню послуг з газопостачання в частині оплати наданих їй послуг, у відповідача за період з липня 2020 року по лютий 2023 року утворилася заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 9216 грн 70 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, як на цьому наполягала ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та наданій до суду заяві (а.с. 34), суд зазначає про відсутність підстав для їх застосування, з огляду на таке.

Позивачем зазначено, що під час підготовки тексту позовної заяви була допущена описка в періоді нарахування заборгованості, а саме: помилково вказано період «з січня 2020 року по лютий 2023 року», замість вірного «з липня 2020 року по лютий 2023 року», хоча борг фактично нарахований саме з липня 2020 року, оскільки станом на 01 липня 2020 року заборгованість була відсутня, що підтверджується уточненим витягом з автоматизованої облікової бази АТ «Полтавагаз» особової картки абонента ОСОБА_1 (а.с. 93).

З огляду на викладене, 30 березня 2023 року представником позивача до суду було подано клопотання про виправлення описки та долучення документу до справи (а.с. 90-92), відповідно до якого позивач просив вважати вірним зазначення в тексті описової частини період, за який утворилась заборгованість, саме: «з липня 2020 року по лютий 2023 року» в сумі 9216 грн 70 коп. та долучив витяг з автоматизованої облікової бази АТ «Полтавагаз» особової картки абонента ОСОБА_1 за липень 2020 року лютий 2023 року (а.с. 93).

Аргументи відповідача про нікчемність Типового договору про розподіл природного газу, оскільки він не відповідає Конституції України, ЦК України та ГК України, затверджений незареєстрованою в Міністерстві юстиції України постановою НКПЕКП, яка не є органом центральної виконавчої влади, а також аргумент щодо його невідповідності вимогам Директиви Європейського Парламенту і Ради 2011/83/ЄС від 25 жовтня 2011 року, суд вважає безпідставними.

Безпідставними та необґрунтованими також є доводи відповідача про те, що Типовий договір розподілу природного газу є нікчемним, оскільки доведений до людей 30 вересня 2015 року, але фактично опублікований у газеті «Зоря Полтавщини» 25 грудня 2015 року, в той час як договори набирають чинності з моменту публікації у друкованому ЗМІ. Вказано, що до введення в дію Закону України «Про ринок природного газу» та до офіційного опублікування типового договору АТ «Полтавагаз» втягнуло відповідача у цивільно-правові відносини без відома самої ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Судом встановлено, що Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання.

Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500, якою затверджений Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, відповідно до її четвертого пункту набирає чинності з дня її офіційного опублікування.

Днем офіційного опублікування постанови є день опублікування постанови в Офіційному віснику України - 01 грудня 2015 року.

Отже, вказана постанова набрала законної сили 01 грудня 2015 року.

Твердження про те, що Типовий договір постачання природного газу був застосований до споживачів раніше опублікування відповідної постанови, якою затверджений такий типовий договір, відповідачем не доведено.

Також, суд зазначає, що Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500, якою затверджений Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, є чинною, вона не є такою, що визнана протиправною, вона не скасована.

Отже, підстав для висновків щодо нікчемності Типового договору постачання природного газу у суду немає. Дослідження такого договору на предмет його недійсності не входить до предмета розгляду відповідної справи про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Щодо тверджень відповідача про підробку документів автоматизованої облікової бази, у зв`язку із внесенням корегувань щодо адреси споживача, суд зазначає наступне. Відповідач зазначала, що 16 вересня 2022 року позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , який був скасований, в подальшому позивач звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка була залишена без розгляду судом. І лише у цій справі, звернувшись до суду із позовом, позивач вказав на наявність заборгованості у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В попередніх зверненнях позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та із позовної заявою, дійсно, зазначалась адреса відповідача, як АДРЕСА_2 . Але судовий наказ був скасований, а позовна заява залишена судом без розгляду.

Поряд з цим, за відповідними матеріалами позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до відповідача за зареєстрованою адресою абонента ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 05 квітня 2023 року представником позивача пояснено, що борг нараховувався саме споживачу ОСОБА_1 , якій присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ26Н20710747R та відкритий особовий рахунок споживача послуг з розподілу природного газу № 20710747. Іншої ОСОБА_1 , як вказано самою відповідачкою, в с. Мала Перещепина не проживає.

Твердження відповідача про те, що позивач не може здійснювати свою господарську діяльність, оскільки на підставі ухвали слідчого судді були вилучені оригінали договорів та додаткових угод, укладених між міністерством та операторами ГРМ, є безпідставним, оскільки як вбачається з наданої відповідачем копії ухвали Печерського районного суду м. Києва, слідчим суддею було надано дозвіл на обшук з правом вилучення відповідних договорів про надання на праві господарського відання державного майна саме у Міністерства енергетики України. У позивача ніяких документів не вилучалось.

Твердження позивача про те, що діяльність позивача є протиправною оскільки, громада не передавала газогони у користування АТ «Полтавагаз», не є таким, що спростовує наявність у відповідача обов`язку щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

З наданого самим же відповідачем до суду договору № 31/31 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва вбачається, що саме Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, а не громада с. Мала Перещепина, надало підприємству на праві господарського відання державне майно, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу.

Отже, позивач, є користувачем газорозподільних мереж, відповідно оператором ГРМ, на підставі договору №31/31 від 15.03.2013, укладеним між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ "Полтавагаз", яким позивачу надано на праві господарського відання державне майно - газорозподільні мережі, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу.

Аргументи відповідача щодо нецільового використання позивачем переданих йому газових труб, оскільки він відповідно до КВЕД має здійснювати діяльність з розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, в той час як відповідно до договору 31/31 від 15.03.2013 позивачу передане державне майно для розподілу природного газу, суд оцінює критично, з огляду на те, що газоподібне паливо поділяється на природне, яке використовується в тому вигляді, в якому воно знаходиться в надрах землі (природний газ газових родовищ і супутній) і штучне гази, які одержують як побічний продукт при переробці нафти і твердого палива або спеціально за допомогою газогенераторів (доменний, коксовий, генераторний). Отже, природний газ, в тому числі, є газоподібним паливом.

Твердження відповідача про те, що позивач вимагає оплати заборгованості в неуповноважені банки, які не обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, а саме: у ПАТ «МТБ Банк», є безпідставними та необґрунтованими й не приймаються судом до уваги.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з липня 2020 року по лютий 2023 року в сумі 9216 грн 70 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

При вирішенні спору судом не встановлено порушень законодавства в діях позивача. Отже, підстав для постановлення окремої ухвали, як на цьому наполягала в наданих до суду клопотаннях ОСОБА_1 , у суду не має.

Складаючи повний текст даного рішення суду за наслідками розгляду по суті спору сторін, та наводячи у ньому мотивовану оцінку аргументів сторін, заявлених як підстави для задоволення та відмови у задоволенні позову, суд відповідно до норм частини 4 статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до якої Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що згідно зі статтею 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, статтю 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. (Салов проти України, рішення від 06 вересня 2005 року, заява №65518/01, п.89).

Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись частиною 6 статті 259, статтями 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (р/р IBAN № НОМЕР_4 в ПАТ «МТБ Банк», ) заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 9 216 грн 70 коп. (дев`ять тисяч двісті шістнадцять гривень сімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (р/р IBAN № НОМЕР_5 в Філії - Полтавське обласне управління АТ Державний ощадний банк України, МФО 331467, ) судовий збір в розмірі 2481 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», вул. Володимира Козака, 2а, м. Полтава, 36000, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 10 травня 2023 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва