ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2877/22 Номер провадження 22-ц/814/2762/23Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянула у відкритому судовому засідання у м. Полтави, в порядку письмового провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" про стягнення завданої шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 8373 грн. майнової шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона є споживачем послуг, які надає АТ «Полтавагаз», працівники якого на початку лютого 2022 року поблизу належного їй будинку вирили яму навколо газової труби та пояснили що це вимушені заходи по від`єднанню її будинку від газопостачання, оскілки вона не сплачує кошти за спожитий газ.

Отримавши рахунок про розмір заборгованості, нею було сплачено 8229 грн., в зв`язку з чим від`єднання будинку від газопостачання не відбулося.

В подальшому вона дізналася, що на підставі заяви "Полтавагаз" Полтавським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з неї заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Вказаний судовий наказ після її звернення до суду був скасований.

Як побутовий споживач послуг звернулася до відповідача з метою звірки рахунків по платі та встановила, що згідно акту звірки від 15.02.2022 протягом січня 2020 - січня 2022 газом майже не користувалися.

Вважає, що вимога сплатити кошти в сумі 8229 грн., які були нею сплачені щоб будинок не від`єднали від газопостачання, є незаконною, а тому вказані кошти мають бути стягнуті з товариства як матеріальна шкода.

Одночасно, прохає стягнути з відповідача у відшкодування завданої їй моральної шкоди 2000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення 8229 грн., оскілки позивачем невірно обрано спосіб захисту свого цивільного права.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Вважає, що відповідач здійснив протиправні дії, направивши бригаду для від`єднання будинку від газопостачання, чим фактично змусив її нести витрати по сплаті заборгованості в розмірі 8229 грн., яка на її думку взагалі не існує, що є підставою для стягнення таких коштів у спосіб відшкодування шкоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються відповідачем за адресою АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечується, що згідно рахунку-фактури №101 від 24.12.2021 ОСОБА_1 11.02.2022 сплатила за послуги розподілу природного газу 8229 грн.

Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 03.02.2022 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 8173,37 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 248,10 грн.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.02.2022 скасовано судовий наказ від 03 лютого 2022 року по справі № 545/183/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 8173,37 грн. та 248,10 грн. на відшкодування судових витрат.

Після чого, позивач звернулася до товариства з заявою про надання детального розрахунку розміру боргу.

Згідно повідомленням АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» від 12.04.2022 розмір нарахування складає: за січень-червень 2020 по 127,29 грн., за липень-грудень 2020 року по 146,05 грн., за січень-грудень 2021 року по 703,46 грн.

Станом на 01.10.2022 за позивачем рахується борг в сумі 109,01 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок протиправних дій відповідача, метою яких було відключення її будинку від газопостачання, вона вимушена була сплатити 8229 грн. нарахованого їй боргу, який фактично після здійсненої з відповідачем звірки по фактично використаному газу - не існувало, тому сплатою таких коштів їй завдано матеріальної та моральної шкоди, у відшкодування яких вона просила стягнути 8229 грн. та 2000 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку щодо невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права та відсутності правових підстав для відшкодування майнової шкоди та відповідно не доведеності позивачем факту спричинення їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Матеріалами справи доводиться, що між сторонами виникли правовідносини в сфері розподілу і споживання природного газу, тобто між позивачем як побутовим споживачем таких послуг та оператором газорозподільної системи.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 способом захисту свого цивільного права обрала вимогу про відшкодування майнової шкоди, розмір якої визначено в сумі сплаченої нею заборгованості.

При цьому, описуючи в своїй позовній заяві всю хронологію попередніх подій та обставин, які змусили її звернутись до суду, позивач в позовній заяві, не посилається та не вказує, які саме її права чи інтереси були порушені відповідачем, в чому полягала неправомірність поведінки останнього, яка спричинила їй шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Колегія суддів вважає, що сплата споживачем визначеної оператором газорозподільної системи заборгованості за послуги - не може розцінюватись як завдання шкоди останній, яка підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166 ЦК України, враховуючи, що спірні правовідносини не відносяться до деліктних, а підлягають вирішенню як такі, що виникли в сфері договірних відносин.

Фактично, в даному випадку, має місце незгода побутового споживача ОСОБА_1 з діями відповідача по нарахуванню їй оплати за послуги з розподілу природного газу, яка нараховувалась згідно до тарифів на послуги з розподілу природного газу, встановлених Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 р., а не по фактичному споживанню таких послуг.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та фактично зводяться до незгоди з нарахованою сумою боргу, не попередженням про існування заборгованості та неправомірністю дій працівників товариства щодо можливого від`єднання домоволодіння від газопостачання.

Що стосується відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо її недоведеності.

Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від т31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і апеляційної скарги, позивач не довела як протиправність дій відповідача, що спричинило завдання їй моральної шкоди так і визначений нею розмір відшкодування в сумі 2000 грн.

За вказаних обставин, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду м. Полтави від 15 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Судді : О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О.В. Чумак