Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2023 Справа №607/6163/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Л.М. Сливки

за участі секретаря судового засідання М.В. Кілик,

позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 травня 2008 року відповідно із актовим записом за №374, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що від шлюбу є неповнолітні сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, внаслідок різних характерів їх із відповідачем сімейне життя не склалося, у зв`язку із чим вони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги один до одного, між ними існують особисті неприязні стосунки. Категорично заперечує щодо примирення подружніх відносин. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2022 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Пояснила, що впродовж тривалого часу вони із відповідачем не підтримують подружніх відносин, між ними втрачено почуття поваги та любові, а шлюб існує лише формально. На даний час вони із відповідачем проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності. Відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитися із вказаного житла. При цьому, відповідач часто влаштовує сварки та вияснення стосунків у присутності дітей, чинить моральний та психологічний тиск на неї та на малолітніх синів. Маніпулює дітьми. Категорично заперечила щодо примирення, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Вказав, що для існування сім`ї не обов`язково підтримувати подружні відносини, оскільки найважливішим є спільне життя заради дітей. Бажає, щоб діти виховувалися у повній сім`ї, проте, не заперечив твердження позивачки про те, що між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Вважає, що він та позивачка ведуть спільне господарство, оскільки він надає кошти на навчальні потреби дітей. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 10 травня 2008 року, про що зроблено актовий запис за №374 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 10 травня 2008 року видане Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 , що стверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 04 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №2564.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився у сторін народився син ОСОБА_7 , про що складено актовий запис №20 Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 05 квітня 2016 року видане Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Сімейне життя сторін не склалося, внаслідок різних характерів між ними часто виникають сварки, вони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги один до одного, між ними існують особисті неприязні стосунки.

Позивачка категорично заперечує проти примирення та вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечить її інтересам.

Відповідно до вимог статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Вимогами статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом установлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. За вказаних обставин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та до шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, що відповідатиме волі позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.

Щодо доводів відповідача про необхідність збереження шлюбу заради дітей, то суд зауважує, що положеннями статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні дітей.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений при зверненні до суду із позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис за № 374.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992,40 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 19 січня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка