Справа № 361/9879/21
провадження № 2/361/741/23
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 лютого 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.

за участю секретаря: Мищенко С.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спецагро» про стягнення середнього заробітку в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України, -

в с т а н о в и в :

10 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в порядку статті 236 КЗпП України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спецагро» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Заявник вказує, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаду та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 61 980, 00 грн. 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 направлялась вимога до ДП «Спецагро» щодо добровільного виконання рішення суду та повідомлення про поновлення на роботі, вказана вимога залишена без реагування. 21 жовтня 2021 року ДП «Спецагро» перерахувало на виконання рішення суду частково суму присуджену судовим рішенням у розмірі 49 893,90 грн. Борг у розмірі 12 086, 10 грн. не перераховано. Заявник вказує, що з моменту постановлення судового рішення з 03.11.2020 року по 01.11.2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 136 356, 00 грн. із розрахунку 264 робочих дні ?516, 50 грн. (середній заробіток), яку вона просить стягнути.

Заявником подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_1 просить стягнути із ДП «Спецагро» 176 643, 00 грн. (із розрахунку з 03.11.2020 року по 21.02.2022 року).

02 червня 2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заперечення, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні заяви. Так, на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2020 року ДП «Спецагро» 03 листопада 2020 року видано наказ №112к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». 04.11.2020 року на адресу ОСОБА_3 надіслано повідомлення про виконання рішення в частині поновлення її на роботі разом із копією наказу. 25.11.2020 року ОСОБА_1 повторно направлено повідомлення, оскільки остання не з`являлась на роботі. Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала особисто, що підтверджується доказами поштового відправлення. ОСОБА_1 на роботу до ДП «Спецагро» не з`являється, про причини своєї відсутності з 03.11.2020 року не повідомила. Отже, ДП «Спецагро» виконало рішення Броварського міськрайонного суду Київської області про поновлення ОСОБА_1 , а тому жодних затримок у його виконанні не має.

Також, ДП «Спецагро» виплатило ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 49 893, 90 грн. Із суми 61 980, 00 грн. яка присуджена рішенням утримано військовий збір у розмірі 929, 70 грн., та податок з доходу фізичних осіб у розмірі 11 156, 40 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18 липня 2018 року дійшов висновку, що сума призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів.

Представник заявника ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви.

При розгляді вищевказаного клопотання суд приходить до таких висновків.

Розділом VI ЦПК України передбачено вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконання судових органів у цивільних справах та рішень інших органів (посадових) осіб.

Отже, статтями 430-446 ЦПК України не передбачено право позивача на звернення до суду з заявою в порядку виконання рішення суду по трудових спорах щодо стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Однак, суд вважає за необхідне врахувати ст. 236 КЗпП України та розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку виконання рішення суду, виходячи з наступного.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спецагро» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення №64к/тр від 08 травня 2020 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу розвитку підприємства з 13 травня 2020 року, стягнуто з Державного підприємства «Спецагро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2020 року по 03 листопада 2020 року в розмірі 61 980, 00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2020 року змінено в частині мотивування, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03 листопада 2020 року ДП «Спецагро» видано наказ №112к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2020 у справі №361/2696/20. (а.с. 140 том 2)

04.11.2020 року на адресу ОСОБА_3 надіслано повідомлення про виконання рішення в частині поновлення її на роботі разом із копією наказу. (а.с. 141 том 2)

25.11.2020 року ОСОБА_1 повторно направлено повідомлення, оскільки остання не з`являлась на роботі. Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала особисто, що підтверджується доказами поштового відправлення. (а.с. 142,143 том 2)

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року у справі №361/2696/20 вирішено допустити до негайного виконання Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2020, змінене постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року, у частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

21 жовтня 2021 року ДП «Спецагро» виплатило ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 49 893, 90 грн. Із суми 61 980, 00 грн., яка присуджена рішенням, утримано військовий збір у розмірі 929, 70 грн., та податок з доходу фізичних осіб у розмірі 11 156, 40 грн. (а.с. 150-152 том 2)

Згідно із положеннями статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» (синонім - зволікання), за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (див. постанову Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15).

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) вказано, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України. Застосування цієї норми до правовідносин, які виникають у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідає їх змісту та фактичним обставинам, оскільки підстави для нарахування формально поновленому працівнику заробітної плати як винагороди за виконану роботу немає, проте його вина у невиконанні посадових обов`язків і неприступленні до роботи також відсутня.

Аналогічного по суті висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи встановлено, що позивача поновлено на роботів в ДП «Спецагро» рішенням суду від 03.11.2020 і в той же день відповідачем виданий наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі вказаного судового рішення. З наданих до суду доказів достовірно встановлено, що позивач 01.12.2020 року отримала наказ №112к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »

Представник відповідача повідомив, що позивача фактично поновлено на роботі в день ухвалення судом рішення про поновлення, проте позивач жодного разу на підприємство не з`являлась, причини відсутності на роботі не пояснила. Представник позивач не зміг достовірно вказати та підтвердити належним доказами те, що у позивача були перешкоди щодо з`явлення на робоче місце та здійснення фактичного виконання трудових обов`язків. Посилання представника позивача на письмові звернення, адресовані відповідачу, є безпідставними, оскільки такі звернення не підтверджують невиконання рішення суду про поновлення. Крім того, у судовому засіданні представник позивача повідомив, що ОСОБА_1 не зверталась до виконавчої служби щодо примусового виконання судового рішення про поновлення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що станом на час вирішення поданої ОСОБА_1 заяви судове рішення про поновлення виконано у повному обсязі, заявника поновлено на роботі без затримки та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 236 КЗпП України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спецагро» про стягнення середнього заробітку в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.М. Петришин