печерський районний суд міста києва
Справа № 363/4003/18-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Остапчук Т.В., за участю секретаря судових засідань Гаманюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчуна Т.С. від 16 серпня 2018 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила постанову головного державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчуна Т.С. від 16 серпня 2018 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 визнати незаконною та скасувати.

В обґрунтування скарги зазначено, що постанови державного виконавця видані із пропуском встановленого законом строку, оскільки направлена не наступного робочого дня після відкриття, а лише 26 квітня 2018 року, банк-стягувач з 25 червня 2015 року перебуває у стані припинення, постанова про арешт майна боржника від 16.08.2018 р. є похідною від постанови про стягнення виконавчого збору від 31.07.2018 р.

У судове засідання учасники розгляду не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце його призначення.

Згідно з частиною другою статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституції України, законами та нормативно- правовими актами. Примусове виконання рішень покладається па органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

19.04.2018 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 757/7235/14-ц, виданого 07.09.2017 р. Печерським районним судом м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки - майнові права, які є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва.

19.04.2018 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А. Л. винесено постанову про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на майнові права па трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 133,06 кв.м., майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 128, 20 кв м.

Стягувач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Київ» Кічук О. І. звернулась із заявою від 10 липня 2018 року № 25.2/336 про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з положеннями частин першої, третьої ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття, державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неунереджеие виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

31.07.2018 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А. Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

31.07.2018 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А. Л. винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

16.08.2018 р. головним державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Т.М. винесено постанову про арешт майна боржника на підставі постанови № НОМЕР_2 від 31.07.2018 р.

Боржник ОСОБА_1 в своїй скарзі просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Т.М. винесено постанову про арешт майна боржника від 16.08.2018 р., яка є похідною від постанови про стягнення виконавчого збору від 31.07.2018 р.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Аналізуючи особливості даних правовідносин суд дотримується правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка була висловлена у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц.

Зокрема, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В свою чергу у ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливим в даних правовідносинах є те, що за змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, що передбачає ч. 1 ст. 448 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Тобто, і право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК, та його примусовим виконанням.

При цьому ч. 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З іншої сторони у ч. 5 ст. 287 КАС України закріплено положення про те, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

А відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом № 1404-VIII встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що скарга має розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, провадження у справі необхідно закрити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-2, 4, 19, 255, 258-261, 447, 449, 450, 352, 353 ЦПК України, суд суд, УХВАЛИВ: Закрити провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчуна Т.С. від 16 серпня 2018 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Суддя Остапчук Т.В.