провадження № 2-о/336/66/2023
УХВАЛА

іменем України

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 336/4057/22 (номер провадження 2-о/336/66/2023), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

за участі:

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Вишнякова Д.О.,

встановив:

23 серпня 2022 року до суду від представника заявника адвоката Вишнякова Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яка направлена поштою 19 серпня 2022 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля на конверті. Заінтересована особа вказана Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час оформлення документів на призначення пенсії заявницею до заяви була надана трудова книжка НОМЕР_1 , дані якої не були враховані до стажу, оскільки на титульному листі трудової книжки відсутня печатка підприємства, вимога про наявність якої міститься у Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затверджена наказом № 58 від 29.07.1993 р. Міністерства юстиції України, а також у діючій на момент заповнення трудової книжки Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. № 162).

Періоди робот з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками.

Пенсію призначено у відповідності до страхового (трудового) стажу 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи заявниці на Бакінському електромашинобудівному заводі (Республіка Азербайджан), яким була видана трудова книжка, з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не було враховано. Підприємство знаходиться в іншій державі, у заявниці відсутня інформація чи воно існує на теперішній час (або ліквідоване, реорганізоване), невідома актуальна назва, адреса, тому відсутня можливість запросити на надати підтверджуючі довідки. Внаслідок недбальства, допущеного співробітником Бакінського електромашинобудівного заводу пі час оформлення трудової книжки, заявниця була позбавлена права використати стаж майже в 10 років під час оформлення пенсії.

Представник заявника зазначає, що усунути вищевказані недоліки заповнення трудової книжки у позасудовому порядку неможливо, а тому заявниця змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2022 року наданої представнику заявника слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди роботи з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками. Страховий (трудовий) стаж складає 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не враховано, підтверджуючих довідок не надано. Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Д.О., заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, було відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2022 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції колегія суддів зазначила, що відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при постановлені ухвали про відмову у відкритті провадження дійшов передчасного висновку про наявність спору з суб`єктом владних повноважень та застосував положення п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні копії, які зазначені в додатках до заяви ( копія паспорта, копія трудової книжки, копія профспілкового квитка, копія свідоцтва про шлюб, копія відповіді на адвокатський запит), що унеможливлює перевірити викладені в оскарженій ухвалі обставини та зробити висновок про законність та обґрунтованість суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження. Матеріали справи не містять даних чи зверталася заявниця до Пенсійного фонду та чи була відмова, та з яких саме підстав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21 грудня 2022 року вказана цивільна справа відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, передана у провадження судді Петренко Л.В.

Ухвалою судді від 23 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

02 січня 2023 року на виконання ухвали судді надано документи, які надавалися при первісному зверненні з заявою.

Ухвалою судді від 09 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №336/4057/22 (провадження №2-о/336/66/2023). Прийнято рішення розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, за участю заявника та заінтересованої особи у відкритому судовому засіданні. Призначено розгляд справи по суті, з викликом учасників справи, у відкритому судовому засіданні. Роз`яснено заінтересованій особі право на подання відзиву на заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти заяви.

06 березня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли від представника заінтересованої особи додаткові пояснення по справі, в яких представник зазначає, що орган Пенсійного фонду України діяв обґрунтовано відповідно до приписів чинного законодавства України, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Представник заінтересованої особи в письмових поясненнях зазначає, що судовий порядок встановлення юридичних фактів, що мають значення визначається главою 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України. В статті 315 ЦПК передбачено перелік справ про встановлення факту, що може розглядати суд. З переліку наведеного в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, то в ньому відсутня пряма можливість встановлення судом юридичних фактів в справах про трудові відносини чи трудовий стаж.

В ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначається, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, якщо законом передбачено інший порядок встановлення юридичних фактів, то судовий порядок до таких фактів задля їх встановлення не може бути застосований. В даній конкретній справі йдеться саме про встановлення факту належності трудової книжки НОМЕР_2 , хоча спір з даного питання не виникав між заявницею та Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Виникало питання лише щодо підтвердження наявного страхового стажу, оскільки трудова книжка заявниці оформлена неналежним чином. Отже, даний спір взагалі є спором про право, який мав би бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, так як в даному випадку мало б бути оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень в особі органу Пенсійного фонду України про відмову у зарахуванні трудового стажу Позивача у період його роботи з 15.01.1979- 19.08.1989 р. Отже, даний спір має бути розглянуто в рамках іншого судочинства.

Заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Запорізької області та отримує пенсію з 24.09.2021 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькі при обчисленні обчислення пенсії не враховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_3 оскільки на титульному листі відсутня печатка, чим порушено Інструкцію «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затверджену Наказом № 58 від 29.07.1993 р. Міністерством юстиції України.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав наведених у ній.

ОСОБА_1 пояснила, що пенсію їй призначено у відповідності до страхового (трудового) стажу 31 рік 11 місяців 17 днів, але дійсний страховий стаж є більшим, оскільки вона працює з 17 років.

Період її роботи на Бакінському електромашинобудівному заводі (Республіка Азербайджан), яким була видана трудова книжка, з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не було враховано. Підприємство знаходиться в іншій державі, у заявниці відсутня інформація чи воно існує на теперішній час (або ліквідоване, реорганізоване), невідома актуальна назва, адреса, тому відсутня можливість запросити на надати підтверджуючі довідки. Внаслідок недбальства, допущеного співробітником Бакінського електромашинобудівного заводу під час оформлення трудової книжки, вона була позбавлена права використати стаж майже в 10 років під час оформлення пенсії.

Представник заявника зазначає, що усунути вищевказані недоліки заповнення трудової книжки у позасудовому порядку неможливо, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та встановлення факту належності їй трудової книжки. Заявниця зазначила що на титульному аркуші трудової книжки її прізвище ім`я по батькові записані правильно, але для вирішення вказаною ситуації вважає, що необхідно захистити її права шляхом встановлення факту належності їй трудової книжки.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. 06 березня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли від представника заінтересованої особи додаткові пояснення по справі, в яких представник зазначає, що орган Пенсійного фонду України діяв обґрунтовано відповідно до приписів чинного законодавства України, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі змісту заяви та доданих до неї документів слідує, що заявник ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності їй трудової книжки.

Як вбачається, з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2022 року наданої представнику заявника, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди роботи з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками. Страховий (трудовий) стаж складає 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не враховано, підтверджуючих довідок не надано. Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Так, до страхового (трудового) стажу заявниці не зараховано період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року, оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 , на титульній сторінці власниці трудової книжки відсутня печатка підприємства, що здійснювало заповнення трудової книжки, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993.

Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

В письмових поясненнях представник заінтересованої особи вказує, що судовий порядок встановлення юридичних фактів, що мають значення визначається главою 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України. В статті 315 ЦПК передбачено перелік справ про встановлення факту, що може розглядати суд. З переліку наведеного в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, то в ньому відсутня пряма можливість встановлення судом юридичних фактів в справах про трудові відносини чи трудовий стаж.

В ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначається, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, якщо законом передбачено інший порядок встановлення юридичних фактів, то судовий порядок до таких фактів задля їх встановлення не може бути застосований. В даній конкретній справі йдеться саме про встановлення факту належності трудової книжки НОМЕР_2 , хоча спір з даного питання не виникав між заявницею та Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Виникало питання лише щодо підтвердження наявного страхового стажу, оскільки трудова книжка заявниці оформлена неналежним чином. Отже, даний спір взагалі є спором про право, який мав би бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, так як в даному випадку мало б бути оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень в особі органу Пенсійного фонду України про відмову у зарахуванні трудового стажу Позивача у період його роботи з 15.01.1979- 19.08.1989 р. Отже, даний спір має бути розглянуто в рамках іншого судочинства.

Заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Запорізької області та отримує пенсію з 24.09.2021 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькі при обчисленні обчислення пенсії не враховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_3 оскільки на титульному листі відсутня печатка, чим порушено Інструкцію «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затверджену Наказом № 58 від 29.07.1993 р. Міністерством юстиції України.

Враховуючи позиції учасників справи слідує, що між сторонами виник спір про право, щодо наявного страхового стажу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , поданої до суду загальної юрисдикції в порядку окремого провадження з посиланням на норми ст.ст. 315-318 ЦПК України, вбачається, що встановлення факту належності трудової книжки потрібно заявниці для зарахування зазначеного в ній періоду роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року до страхового стажу, який не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області при призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить установити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що засвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт.

Вимогою заяви є встановлення факту належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Баку, РНОКПП НОМЕР_4 ) трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 17 липня 1979 року.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи, визначено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним. За змістом ч. 2 цієї ж статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, зі змісту заяви та пояснень заявниці, її представника, письмових пояснень органу ПФУ слідує те, що органи ПФУ фактично не визнали право заявниці на зарахування зазначеного в трудовій книжці періоду роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року до страхового стажу, який не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області при призначенні пенсії за віком.

Фактично підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даною заявою про встановлення факту, належності правовстановлюючого документу є встановлення факту її роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року для підтвердження страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком (як безпосередньо і вказано заявницею у поданій до суду заяві) - є відмова органу, який призначає пенсії.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правлінням Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Тобто, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 червня 2020 у справі №347/576/18 (провадження № 61-45995св18), від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18), від 03 липня 2019 р. у справі № 433/3/16-ц (провадження № 61-34913св18).

Тобто встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами ПФУ.

Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, у даному випадку виник спір через відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року, згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства, а не помилка у написані прізвища, ім`я, по батькові, місця і часу народження.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

Не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Як передбачено законодавцем у ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до роз`яснень наданих судам у п.3 Постанови пленуму ВАСУ «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8, суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 3 частини шостої цієї ж статті для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Якщо вирішення спору має відбуватися за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вимоги закону, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц провадження № 14-505 цс 19, у випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частин 1 статті 255 ЦПК України так як подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки суд вбачає спір, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 255 ч. 1 п. 1, 258-261, 293, 315, 318, 353-355 ЦПК України, суддя -

постановив:

Закрити провадження у цивільній справі № 336/4057/22 (номер провадження 2-о/336/66/2023), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Роз`яснити, ОСОБА_1 що розгляд справи віднесено до юрисдикції Запорізького окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 29 березня 2023 року.

Суддя: