Справа № 159/4970/21
Провадження № 2/159/94/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 адвоката Грибан Жанни Володимирівни до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Грибан Жанна Володимирівна, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,09 га, кадастровий номер :02:001:0563, що розташована в селі Зелена Ковельського району Волинської області; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії АМ №334876, виданого 16.07.2012 на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення Зеленської сільської ради від 31.12.1993 №17/1.

1. Стислий виклад позиції сторін.

1.1. ОСОБА_6 03.12.2003 набула у власність незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 за результатом укладення договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку із ОСОБА_5 (матір`ю); державну реєстрацію даного правочину проведено 24.07.2017. Пунктом 2 вказаного договору визначено, що відчужуваний незавершений будівництвом житловий будинок належить дарителю на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільському населеному пункті, виданого Ковельською районною радою на підставі рішення від 15.03.1984 № 43; обдарована прийняла на себе зобов`язання по добудові будинку, передбачені проектом забудови. Після набуття права власності на зазначений житловий будинок ОСОБА_3 разом з родиною провела вартісні будівельні роботи з метою завершення будівництва: монтаж покрівлі, проведені роботи з монтажу електрики, виконані внутрішні роботи (стяжка, штукатурка), до будинку підведена вода.

Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР земельна ділянка площею 900 квадратних метрів надавалась під забудовнику ОСОБА_5 в безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель на землях Ковельського відгодівельного радгоспу на підставі рішення виконавчого комітету Білашівської сільської ради народних депутатів від 15.12.1983 № 83 і виписки від 12.10.1984 № 61. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Ковельської районної ради народних депутатів від 15.03.1984 № 43. Тобто, спірна земельна ділянка передана у безстрокове користування ОСОБА_5 , а після укладення договору дарування, у ОСОБА_3 виникло право власності на таку земельну ділянку у формі і обсягах, які мала ОСОБА_5 . Рішенням Зеленської сільської ради Народних депутатів Ковельського району Волинської області від 13.12.1993 № 17/1 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га в межах згідно з планом. Про вказане рішення ОСОБА_5 в момент укладення договору дарування не повідомила ні нотаріуса ні обдаровану.

Після отримання у власність незавершеного житлового будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 13.12.2004, у зв`язку з тим, що до неї перейшло право постійного користування земельною ділянкою, звернулась до Зеленської сільської ради з заявою про передачу їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва господарських будівель і споруд. Рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району від 18.12.2004 № 20/15.1 ОСОБА_3 було дано дозвіл на виготовлення технічної документації. Однак, ОСОБА_5 , не зважаючи, що вона втратила свої права на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , повторно виконала рішення Зеленської сільської ради Народних депутатів Ковельського району Волинської області від 13.12.1993 № 17/1 та 16.02.2012 отримала державний акт ЯМІ №334876 на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га з цільовими призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. При видачі даного державного акта не враховано вимоги частини першої статті 120 Земельного Кодексу України та частини першої статті 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовам встановлених для попереднього землевласника (користувача). Таким чином, видача ОСОБА_5 державного акта ЯМ № 334876 та в подальшому свідоцтва на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , порушує права ОСОБА_3 , як власника житлового будинку АДРЕСА_1 на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

1.2. У відзиві на позов представник відповідача проти позову заперечив, позицію мотивував таким.

ОСОБА_4 є правомірним власником спірної земельної ділянки, набутої в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка належала останній на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯМ №334876 від 16.02.2012. Позов про визнання права власності на спірну земельну ділянку позивач мотивує набуттям права власності на житловий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці. Вважає, що право власності на земельну ділянку до неї перейшло на підставі статей 120, 125 ЗК України. Однак станом на 03.12.2003 року діяла редакція частини першої статті 120 ЗК України, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Із 1991 року діяло правило, за яким якщо нерухоме майно переходило до нового власника, то й земельна ділянка, яка перебувала у власності попереднього власника, у повному обсязі переходила до нового власника нерухомого майна, якщо інше не було передбачено відповідним договором. У період із 01.01.2002 по 01.01.2004 земельна ділянка у повному обсязі набула ознак самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Також, позивачем не доведено у даному випадку єдності земельної ділянки та розташованого на ній отриманого в дар недобудованого будинку. Як вбачається із Публічної кадастрової карти України, яка є у вільному доступі у мережі Інтернет, земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:0563 розташована через дві земельні ділянки від АДРЕСА_2 і очевидно є не тою, про яку ведеться у Договорі дарування від 03.12.2003.

Окрім того, позивачем не доведено, що він має у власності саме будівлю або споруду. Договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 03.12.2003 року засвідчує лише факт дарування недобудованого об`єкта. Однак, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

У частині оскарження державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №334876 на ім`я ОСОБА_5 представник відповідача зазначив, що такий документ втратив чинність у момент його виконання; рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого державний акт видано, є чинним.

1.3. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0563, що підтверджено доказами; законність будівництва підтверджується висновком експерта, яким спростовується його самочинний характер, вказано на ступінь готовності 75%.

2. Рух справи у суді; вирішені заяви, клопотання сторін.

Ухвалою від 28.09.2021 відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.12.2021 позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви, вимоги якої останнім виконано 05.01.2022.

Підготовче провадження у справі закрите ухвалою суду від 09.08.2022; справу призначено до судового розгляду по суті.

3. Фактичні обставини справи.

3.1. Згідно із Свідоцтвом на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР, виданого Виконавчим комітетом Ковельської районної ради народних депутатів Волинської області на підставі рішення Виконавчого комітету Ковельської районної ради народних депутатів № 43 від 15.03.1984, забудовнику ОСОБА_5 у селі Зелена Білашівської сільради Ковельського району надано під забудову земельну ділянку площею 900 кв.м у безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель на землях Ковельського відгодівельного радгоспу на підставі рішення виконавчого комітету Білашівської сільської ради народних депутатів № 83 від 15.12.1983.

3.2.Відповідно до наказу директора Ковельського відгодівельного радгоспу № 61 від 12.10.1983, акта про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку в містах, селищах міського типу і селах, проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком, затверджених архітектором Ковельського району 05.04.1984, 18.06.1984 відповідно, у с. Зелена Білашівської сільради Ковельського району ОСОБА_5 почала будівництво на виділеній для цього земельній ділянці площею 900 кв.м.

3.3. Рішенням Зеленської сільської ради народних депутатів Ковельського району Волинської області від 31.12.1993 № 17/1 «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га в межах згідно з планом.

3.4. ОСОБА_5 на підставі договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 03.12.2003, як даритель, відчужила на користь ОСОБА_6 (обдарованої) незавершений будівництвом житловий будинок ( АДРЕСА_3 . Відповідно до пункту 2 вказаного договору відчужуваний незавершений будівництвом житловий будинок належить дарителю на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР, виданого Виконавчим комітетом Ковельської районної радинародних депутатів Волинської області на підставі рішення від 15.03.1984 № 43; обдарована прийняла на себе зобов`язання по добудові будинку, передбачені проектом забудови.

3.5. ОСОБА_3 18.12.2004 звернулась до сільського голови Зеленської сільської ради про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами.

Рішенням Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області № 20/15.1 від 13.12.2004 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки» ОСОБА_3 надано відповідний дозвіл відносно земельної ділянки площею 0,09 га.

3.6. ОСОБА_5 (на підставі рішення Зеленської сільської ради № 17/1 від 31.12.1993) видано державний акт серії ЯМ №334876 від 16.02.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

3.7. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелена Ковельського району Волинської області, про що свідчить видане Ковельським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинської області свідоцтво про смерть, актовий запис № 8.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5 від 07.12.2011 року, посвідченого секретарем Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області 07.12.2011 року та зареєстрованим в реєстрі за № 140, спадкодавець все своє майно заповіла позивачу і відповідачу у рівних частках.

Згідно із заповітом ОСОБА_5 від 11.03.2014 року, посвідченого секретарем Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області 11.03.2014 року та зареєстрованим в реєстрі за № 141, спадкодавець заповіла ОСОБА_4 будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (вказаний будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,2397 га з кадастровий номер :02:001:0607, яка не охоплювалась заповітом).

Зазначені у даному пункті (3.7.) обставини встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2019 у справі № 159/2421/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку, яке 11.11.2020 набрало законної сили, а тому в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Цим судовим рішенням за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку розміром 0,2397 га (цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :02:001:0607), що знаходиться по АДРЕСА_1 , без розподілу такої між спадкоємцями.

3.8. Державну реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі договору дарування від 03.12.2003, ОСОБА_3 провела 24.07.2017 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

3.9. Приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мороз Л.К. 13.05.2020 видала ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , відповідно до якого відповідач спадкує 1/2 частку спадщини: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9007 га з кадастровим номером :02:001:0563 (спадкова справа № 34-2017, свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 605).

3.10. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої стороною позивача, 13.05.2020 за ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0563, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа об`єкта 0,09 га; підстава для державної реєстрації свідоцтво про право на спадщину № 605 від 13.05.2020, видане приватним нотаріусом Мороз Л.К.

3.11. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2 від 28.01.2022 незавершене будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідає будівельному паспорту та дозвільним документам на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; досліджений об`єкт не може вважатись самочинним будівництвом; ступінь будівельної готовності дослідженого об`єкта складає 75%.

4. Застосовані норми права; висновки суду

4.1.Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

4.2.Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

4.3.Відповідно до статті 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

4.4.Право ОСОБА_5 безстрокового користування земельною ділянкою площею 900 кв.м на землях Ковельського відгодівельного радгоспу для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель суд вважає доведеним.

4.5.Позов про визнання права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 мотивувала набуттям нею права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці. Вважала, що право власності на земельну ділянку до неї перейшло на підставі статей 120, 125 ЗК України, статті 377 ЦК України.

4.6.Отже, у справі, що розглядається, безспірним є обсяг суб`єктивних майнових прав позивачки щодо незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 . Доведенню і встановленню підлягають обставини щодо єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництвом житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки); при цьому такий об`єкт суд оцінює як нерухому річ з огляду на таке.

4.7.Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

4.8.Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

4.9.Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

4.10.Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

4.11.До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (частина третя статті 331 ЦК України у чинній редакції станом на дату реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок).

4.12.До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

4.13.Отже, у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350,351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876,877,879-881,883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.

4.14.Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено.

Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вказаний правовий висновок сформовано у Постанові ВС від 12.02.2020 у справі № 488/3103/17-ц.

4.15.Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час укладення договору дарування (03.12.2003), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

4.16.Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

4.17.При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому закон омпорядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

4.18.Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16 та інших, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справа №689/26/17.

4.19.Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31.03.1991(введених в дію з 01.01.1992). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.

4.20.Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України(у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

4.21.Отже, керуючись встановленими обставинами у справі, наведеними нормами законодавства, суд знаходить необхідним у даному випадку застосувати принцип єдності юридичної долі земельної ділянки і незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого на ній, враховуючи також і те, що об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 відповідає будівельному паспорту та дозвільним документам на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; не може вважатись самочинним будівництвом; ступінь його будівельної готовності складає 75% (що також підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2 від 28.01.2022).

4.22.Разом із тим, доводи представника відповідача про те, що спірний об`єкт земельна ділянка, право власності на яке заявлено у даному позові, є відмінним від об`єкта (земельної ділянки площею 900 кв.м), що був наданий ОСОБА_5 для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель на землях Ковельського відгодівельного радгоспу на підставі рішення виконавчого комітету Білашівської сільської ради народних депутатів № 83 від 15.12.1983, а також є предметом договору дарування від 03.12.2003, суд відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, аналіз здобутих доказів у справі свідчить, щоце майно є одним і тим самим.

4.23.Зокрема, суд вважає доведеною таку обставину на підставі доказів, зазначених у пунктах 3.1.-3.5., 3.8., 3.11. цього рішення, окрім того витягом з кадастрової карти землі житлової та громадської забудови щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0563.

4.24.Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

4.25.А тому, суд враховує, що при першочерговому наданні ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 900 кв.м її цільовим призначенням було визначено: для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель, який станом на день розгляду справи не змінився.

4.26.Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складав не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України в редакції як на день набуття права власності на незавершений будівництвом житловий будинок так і у чинній редакції).

Зазначений розмір у даному випадку не перевищено.

4.27.Щодо позовної вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії АМ №334876, виданого 16.07.2012 на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення Зеленської сільської ради від 31.12.1993 №17/1.

4.28.Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

4.29.Реалізуючи право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

4.30.Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень до суду.

4.31.На переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту у цій частині не забезпечить ефективного захисту її прав як землекористувача спірної земельної ділянки, а тому відмовляє у задоволенні позову у цій частині, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до набуття права власності на спірну земельну ділянку.

4.32.При цьому суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній з 01.01.2013, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому право власності ОСОБА_5 могло виникнути з моменту державної реєстрації за нею права власності на спірну земельну ділянку, а не після одержання нею документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації (державний акт на право власності на землю); відповідний витяг з Державного земельного кадастру сторони суду не надали.

Відповідний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 597/977/21.

4.33.Представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності; щодо даного питання суд враховує таке.

4.34.Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

4.35.Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

4.36.Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

4.37.На переконання суду спірні правовідносини щодо права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,09 га, кадастровий номер :02:001:0563 між позивачем і відповідачем виникли з моменту отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину (незважаючи на невідповідність об`єктів у частині цільового призначення, площі, на який видано свідоцтво, і право власності на який зареєстровано) та реєстрації речових прав на підставі вказаного свідоцтва 13.05.2020.

4.38.З позовом до суду ОСОБА_3 звернулась 31.08.2021, тобто в межах строку позовної давності.

4.39.Відмовити у позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову, тому у застосуванні наслідків її пропуску у частині позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії АМ №334876, виданого 16.07.2012 на ім`я ОСОБА_5 , у даному випадку, суд підстав не знаходить.

5. Розподіл судових витрат

5.1.Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

5.2.Судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

5.3.У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути 454 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 4, 12-13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,09 га, кадастровий номер :02:001:0563, що розташована в селі Зелена Ковельського району Волинської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн) витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 05.05.2023.

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА