Справа № 474/647/22
Провадження № 2/474/31/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.23 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Фасій В.В.

секретаря судового засідання Багрін Н.А.

без участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування за договором купівлі-продажу у вигляді розписки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому після збільшення розміру позовних вимог просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 51,50 кв.м. (тамбур 5,00 кв.м., кухня 5,30 кв.м., комора 3,80 кв.м., житлова 7,0 кв.м., коридор 3,50 кв.м., житлова 17,90 кв.м., житлова 9,0 кв.м.), з господарськими будівлями (сарай, погреб, гараж, вбиральня, ворота, колодязь, замощення), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,15 га., з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 2000, виданого 03.03.1994 року на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради народних депутатів від 31.08.1993 року № 143, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1056, належну ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовує вимоги тим, що між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку з вищезазначеною земельною ділянкою для його обслуговування, у вигляді розписки. Того ж дня позивач передала відповідачу, як продавцю, грошові кошти в сумі 6500,0 грн., про що останніми була виготовлена розписка, передано їй ключі від житлового будинку таправовстановлюючі документи. Вони ж домовилися про подальше нотаріальне оформлення укладеного договору купівлі-продажу протягом трьох місяців, через відсутність коштів для оформлення документів на момент написання розписки. Однак, у подальшому відповідач від нотаріального оформлення договору купівлі - продажу нерухомого майна ухилився, виїхав з Врадіївського району та на контакт не виходе. З цих підстав, вона не може захистити свої невизнані права, в іншому порядку крім судового, тому просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судові засідання 09.01.2023р., 23.01.2023р. не з`являлась, звернулась на адресу суду з заявою (вх. № 171 від 23.01.2023р.) про розгляд даної справи в її відсутність. Пославшись в ній, що позов та заяву про збільшення розміру позовних вимог підтримує повністю та просить їх задовольнити, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Просила сплачений судовий збір при пред`явленні позову залишити за нею.

У судові засідання 09.01.2023р., 23.01.2023р., відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 978 на 09.01.2023р., № 218 на 23.01.2023р., які повернуті до суду з відміткою поштового відділення «про не вручення через відсутність адресату за вказаною адресою», а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України),не з`явився, звернувся до суду з телефонограмою № 44 від 23.01.2023р., в якій просив розгляд даної справи проводити в його відсутність, у зв`язку запровадження воєнного стану в Україні та проживанням в іншій місцевості. Крім цього повідомив, що заявлені позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення, оскільки між ним та ОСОБА_1 дійсно був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою для його обслуговування по АДРЕСА_1 , у вигляді розписки, за що остання заплатила йому грошові кошти в сумі 6500,0 7000,0 грн., точно не пам`ятає, а він передав ОСОБА_1 ключі від будинку таправовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку.

Згідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, судом прийнято рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

- 03.02.1975 року ОСОБА_3 набув право приватної власності на житловий будинок загальною площею 51,50 кв.м. (тамбур 5,00 кв.м., кухня 5,30 кв.м., комора 3,80 кв.м., житлова 7,0 кв.м., коридор 3,50 кв.м., житлова 17,90 кв.м., житлова 9,0 кв.м.), з господарськими будівлями (сарай, погреб, гараж, вбиральня, ворота, колодязь, замощення), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа на житловий будинок за № 2479, свідоцтво про право на спадщину за законом № 312/2005, зареєстровано в реєстрі за № 251 від 18.05.2006 року);

- 03.03.1994 року ОСОБА_3 набув право приватної власності на землю загальною площею 0,15 га, яка знаходиться на території Врадіївської селищної ради, з цільовим призначенням для обслуговування вищевказаного житлового будинку (державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 2000, виданий 03.03.1994 року на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради народних депутатів від 31.08.1993 року № 143, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1056);

- ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (свідоцтво про право на спадщину за законом № 312/2005, зареєстровано в реєстрі за № 251 від 18.05.2006 року, відповідь щодо надання інформації за вих. № 3/01-16 від 06.01.2023р., Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 5212913 від 31.05.2006 року);

- відповідач по справі ОСОБА_2 , як спадкоємець цілої частки майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з будівлями та спорудами, загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 33,9 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом № 312/2005, зареєстровано в реєстрі за № 251 від 18.05.2006 року, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11034894 від 23.06.2006 року, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 5212913 від 31.05.2006 року);

- 15.09.2006 року між продавцем (відповідачем по справі) ОСОБА_2 , 1946р.н., та покупцем (позивачем по справі) ОСОБА_1 , 1983р.н., було укладено, у простій письмовій формі, договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Ціна договору купівлі продажу становила 6,500,0 грн. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та яка призначена для його обслуговування, площею 0,15 га, предметом договору купівлі - продажу не була (розписка від 15.09.2006 року, підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , телефонограма № 44 від 23.01.2023р.);

- позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку, разом з 5-ма малолітніми, неповнолітніми дітьми, сплачує за комунальні послуги (природній газ, електроенергію) (будинкова книга, Витяг з реєстру територіальної громади від 19.01.2023 року Врадіївської територіальної громади, розрахункова книжка по оплаті за природній газ, договір № 32140077 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг);

- спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , передана на зберігання до Державного нотаріального архіву Миколаївської області (відповідь щодо надання інформації за вих. № 3/01-16 від 06.01.2023р.);

- 29.01.2016 року рішенням № 21 ІV сесії Врадіївської селищної ради, назву вулиці Котовського в смт. Врадіївка, Миколаївської області перейменовано на вулицю Котляревського (довідка за вих. № 32 від 19.01.2023р. Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області).

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування.

При прийнятті рішення, суд керується:

Відповідно до ст.ст. ч. 1 ст. 220, 640, 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, на підставі частини 2 статті 220 ЦК України такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту

державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Враховуючи встановлені обставини та надані докази, суд вважає доведеним, що сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна, домовилися щодо усіх істотних умов договору (предмету, ціни), та ними ж відбулося його повне виконання, а також доведеним факт безповоротного ухилення однієї із сторін (продавця) від нотаріального посвідчення правочину та втрату стороною (покупцем) можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, а тому вважає позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку таким, що відбувся та визнання права власності на нього такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права.

Положеннями підп. Ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, визначено що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня 2007 р., - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до ст. 377 ПК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Те ж саме передбачено і ст. 120 ЗК України, згідно якої право на земельну ділянку переходить до набувача житлового будинку, будівлі чи споруди з моменту набуття права на цей будинок, будівлю чи споруду.

У п. 7 розділу 10 «Перехідних положень» Земельного Кодексу України зазначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у

тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні

ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим

законодавством, зберігають права на ці ділянки.

ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , і такі розміри останньої, знаходяться у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд визначених ст. 121 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення сторонами договору купівлі - продажу земельної ділянки), - як 0,15 га у селищах міського типу.

За такого, суд вважає, доведеним факт переходу до набувача будинку ОСОБА_1 , при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку, права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, в межах норм безоплатної передачі, а тому суд вважає що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,15 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого по АДРЕСА_1 такими, що також підлягають задоволенню.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з врахуванням думки позивача, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2-5, 12, 76-80, 258-259, 263-265, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 329 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування за договором купівлі-продажу у виді розписки - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 51,50 кв. м., з господарськими будівлями (сарай, погреб, гараж, вбиральня, ворота, колодязь, замощення), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений у вигляді розписки 15.09.2006року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок, загальною площею 51,50 кв.м. (тамбур 5,00 кв.м., кухня 5,30 кв.м., комора 3,80 кв.м., житлова 7,0 кв.м., коридор 3,50 кв.м., житлова 17,90 кв.м., житлова 9,0 кв.м.), з господарськими будівлями (сарай, погреб, гараж, вбиральня, ворота, колодязь, замощення), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право приватної власності на землю, площею 0,15 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 2000, виданого 03.03.1994 року на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради народних депутатів від 31.08.1993 року № 143, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1056, належну ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій