ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/81/23 Справа № 214/5852/20 Головуючий у першій інстанції: Ковтун Н. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_3 , треті особи: Саксаганська районна у місті Кривому Розі рада, ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (АТ «ПУМБ») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_7 (позичальник) укладено кредитний договір №5738379 від 08.10.2007 року, відповідно до якого позивач надав третій особі ОСОБА_7 кредит у сумі40 000,00 доларів США, зі сплатою 11,90 % річних, строком до 08.10.2027 року для придбання нерухомості - квартири за адресою по АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_7 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , про що укладений договір іпотеки №5739421 від 08.10.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., та зареєстрований в реєстрі за №10669. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором, на підставі положень договору іпотеки та чинного законодавства України, банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмету іпотеки. 28.03.2018 зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки. На дату звернення до суду з цим позовом АТ «ПУМБ» є власником квартири АДРЕСА_2 . У цій квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів. Вони фактично проживають у квартирі і в порушення умов договору іпотеки виселиться з квартири відмовляються. Позивач 23.07.2019 року цінним листом з описом вкладення направив відповідачам вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення. Позивач вжив усіх заходів для направлення відповідачам вимоги про виселення, але бездіяльність відповідачів щодо отримання кореспонденції, яка надходить на їх ім`я, свідчить про їх недобросовісність. Проживання та реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. Тому АТ «ПУМБ» просив виселити без надання іншого житла ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , в особі її законного представника ОСОБА_3 з квартири за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року позов задоволено. Вирішено виселити без надання іншого житла з квартири за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати зі сплати судового збору по 525,50 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення за позовом банку до ОСОБА_1 та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (а.с. 122-123, 146-147 т.1).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Місце проживання відповідачів та місцезнаходженням третьої особи є м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. На день розгляду даної справи на території м. Дніпро, м. Кривий Ріг не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даних регіонах є стабільною.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 08 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та третьою особою ОСОБА_7 укладено кредитний договір №5738379, відповідно до якого ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 40000,00 доларів США для придбання нерухомості - квартири за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 6-8 т.1).

Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, між позивачем та третьою особою ОСОБА_7 08.10.2007 року був укладений договір іпотеки №5739421, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., та зареєстрований в реєстрі за №10669, відповідно до якого ОСОБА_7 передала в іпотеку банку квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. (а.с. 9-11 т.1).

Згідно пункту 2.2 договору іпотеки №5739421 від 08.10.2007 року, квартира належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстровим номером 10666.

У зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором, на підставі положень договору іпотеки (п.1.6), ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки (п.4.7.1), позивач звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом прийняття його у власність.

21 березня 2018 року державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області ПрофатіловоюМ.С., на підставі вищевказаного договору іпотеки та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40350792 від 28.03.2018, було зареєстровано право власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою по АДРЕСА_1 за АТ «ПУМБ», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118729102 від 28.03.2018 року (а.с. 12 т.1).

Згідно з довідкою Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 10.07.2019 №58, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 т.1).

АТ «ПУМБ» 27 липня 2019 року направлялась відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 вимога про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із вказаної вище квартири, зняття з реєстрації місця проживання та звільнення квартири від особистих речей, що підтверджується копією вказаної вимоги, копіями описів вкладення у цінний лист та копіями поштових квитанцій (а.с.13, 14-18, 19 т.1)

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року (далі - Конвенція) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У частині ж другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі №6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, зазначила, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже, для вирішення питання щодо виселення апелянта зі спірного житлового приміщення необхідно встановити, чи проживає та користується відповідач спірним житлом, чи має він інше житло, оцінити доводи сторін щодо співмірності втручання у мирне володіння майном і дотримання балансу між правом власності позивача на квартиру та правом користування цією квартирою відповідачем.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки 21.03.2018 року; приймаючи до уваги, що вказана квартира придбана за рахунок кредитних коштів у день укладення кредитного та іпотечного договорів за кредитні кошти, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, зокрема, шляхом виселення відповідача ОСОБА_1 із вказаної квартири без надання йому іншого житла.

Колегія суддів також враховує співмірність втручання і дотримання балансу між правом власності позивача на квартиру та правом користування цією квартирою апелянтом.

Судом наголошує, що позичальник за кредитним договором №5738379 від 08.10.2007 року та іпотекодавець за договором іпотеки №5739421 від 08.10.2007 року - третя особа ОСОБА_7 зареєстрована за іншою адресою - по АДРЕСА_3 , відповідно до листа Виконкому Криворізької міської ради від 06.02.2023 року (а.с. 9 т.2).

Тобто, ОСОБА_7 , яка є позичальником та іпотекодавцем, має у користуванні інше житлове нерухоме майно. При цьому, у предмет іпотеки вона зареєструвала, зокрема, відповідача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не має іншого місця проживання, не свідчать про незаконність рішення в оскаржуваній частині, адже судом вирішувалось питання виселення без надання іншого житла.

Безпідставним є також посилання апелянта на недоведеність позивачем того, що він пропонував реструктуризувати заборгованість або укласти мирову угоду.

У даній справі питання стягнення заборгованості за кредитним договором чи звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядається. Судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки проведено в позасудовому порядку. Право власності на іпотечне майно зареєстроване за позивачем. Доказів оскарження рішення реєстратора щодо реєстрації права власності за позивачем іпотекодавцем, яка залучена до участі у даній справі в якості третьої особи, не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань.

Апелянт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою особою. Тому посилання в апеляційній скарзі не незалучення до участі у справі органу опіки та піклування є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_1 не є представником (законним представником) та не уповноважений на представлення інтересів інших відповідачів у справі, зокрема, й неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Саксаганським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 06.05.2015 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 124 т.1).

Адвокат Артеменко С.Ю., який підписав апеляційну скаргу, має повноваження щодо представництва у даній справі лише інтересів апелянта ОСОБА_1 , що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Вимоги апеляційної скарги про направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Частиною 15 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно довідок виконкому Саксаганської районної у місті ради про реєстрацію місця проживання від 07.09.2020 року, які надані на запис суду першої інстанції, зокрема, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 34, 36, 37, 38 т.1).

Отже, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розглянув справу з дотриманням правил територіальної підсудності. Тому підстави для скасування рішення з направленням справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю - відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині частині виселення апелянта ОСОБА_1 . Тому суд апеляційної інстанції справу в частині виселення без надання іншого житла ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_3 , не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова