Номер провадження: 22-ц/813/4805/23
Справа № 522/8479/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів :

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Сидоренко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кійко Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 січня 2023 року по цивільній справі за заявою Споживчого товариства «Право на відпочинок» про вжиття заходів забезпечення позову Споживчого товариства «Право на відпочинок» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Перша донецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряка Ольга Сергіївна, про визнання довіреності недійсною, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Споживче товариство «Право на відпочинок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Перша донецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряка Ольга Сергіївна, про визнання довіреності недійсною, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В ході розгляду справи у січні 2023 року від представника позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок, який є предметом спору між сторонами і щодо якого заявлені позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2023 року заяву представника споживчого товариства «Право на відпочинок» Ровкова С.О. про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

В апеляційній скарзі адвокат Кійко Олексій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати вказану вище ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.В обґрунтування доводів вказує на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту позовних вимог та дійшов помилкових висновків про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки до ОСОБА_1 раніше вже звертався ОСОБА_3 з аналогічними позовними вимогами, однак відповідачка не вчиняла жодних дій, направлених на відчуження спірного будинку. Окрім того, на думку скаржника, у суду були відсутні підстави для незастосування до позивача заходів зустрічного забезпечення позову через відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження того, що майновий стан заявника або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, при цьому, сам позивач мав підтвердити свій майновий стан.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Рибак А.В., діючий в інтересах Споживчого товариства «Право на відпочинок» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду від 13.01.2023 року без змін. Вказав на необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даній справі зважаючи на сумнівні дії відповідача по «укладенню договору дарування у м.Донецьк», перереєстрацію права власності з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , зміну статусу дачі на житловий будинок на намагання відчужити цей об`єкт або видалити розділ з Державного реєстру речових прав. Спірне майно незаконно вибуло саме з власності споживчого товариства, яке має право витребувати його.

Крім того, до спірного будинку вже неодноразово приходили ріелтори та фотографували його. Також у постанові Верхоавнрого Суду від 09.11.2021 року у справі №466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності також реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

В ході апеляційного розгляду адвокат Кійко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити та пояснив, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову. Окрім того, звернув увагу суду на те, що до його довірительки вже неодноразово подавались позови про витребування майна, однак жодним чином ОСОБА_1 не намагалась відчужувати спірне майно.

Адвокат Рибак А.В., який діє в інтересах споживчого товариства "Право на відпочинок" апеляційну скаргу не визнав, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Пояснив, що предметом спору є нерухоме майно, право власності відповідачки ОСОБА_1 на яке оспорюється та заявлено про його витребування. Суд має гарантувати виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, арешт не обмежує право користуватися та володіти майном, а бажання розпорядитися цим майном відповідачка заперечує. Застосований засіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. в судове засідання не зв`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову, окрім іншого, є майновий спір щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.Відчуження нерухомого майна, що є предметом спору істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову та може призвести до порушення прав не тільки сторін, а й інших осіб-покупців.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги, в тому числі про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння є співмірними із вимогами щодо забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо забезпечення позову, задовольнивши вимоги заяви шляхом накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності на ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

При цьому співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незастосування судом зустрічного забезпечення.

Так, відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В матеріалах справи, направлених до суду апеляційної інстанції, відсутні належні та достовірні докази, які б надавали підстави для застосування ч.3 ст. 154 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановлення оскаржуваної ухвали.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт правовідносин.

Таким чином, питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кійко Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2023 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова