ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року, постановлене суддею Невеніциним Є.В. (повний текст складено 25 жовтня 2021 року),

по справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада, про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань зі сплати коштів пайової участі,

в с т а н о в и в:

30.12.2020 Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 до бюджету м.Харкова заборгованість у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань зі сплати коштів пайової участі в сумі 10780,00 грн., штраф у розмірі 2695,00 грн., а також 2102,00 грн. судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконує договірні зобов`язання зі сплати грошових коштів за пайову участь, згідно до умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова укладеному між позивачем та відповідачем, у судовому порядку на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.10.2018 (справа №638/16248/16).

Відповідно до п. 2.1.1. договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова, замовник здійснює перерахування до бюджету м.Харкова кошти у розмірі 10780,00 грн. Пунктом 4.1. даного Договору передбачено, що договір набирає чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладання цього договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором. Строк виконання договору передбачений п. 2.1.2 Договору, відповідно до якого замовник сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладення даного Договору, тобто до 01.03.2020 включно.

З підстав невиконання відповідачкою умов зобов`язання, просить стягнути з останньої в судовому порядку на користь бюджету розмір пайового внеску та суму штрафних санкцій.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2021 позовні вимоги Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - залишено без задоволення.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що оскільки з 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими скасовано ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тому з 01.01.2020 у замовників відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Вказав, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.10.2018, з урахуванням постанови Харківського апеляційного суду від 20.02.2020, у справі №638/16248/16-ц, визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в редакції викладеній в резолютивній частині рішення суду.

Строк виконання договору передбачений п.2.1.2 Договору, відповідно до якого замовник сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладення даного Договору, тобто до - 01.03.2020 включно. Однак, ОСОБА_1 не перерахувала пайовий внесок у визначений договором строк, умов договору не виконала. Пунктом 6.5. Договору передбачено спори, що виникають між сторонами при виконанні, розірванні або припиненні договору, вирішується у судовому порядку. Відповідно до п.2.1.1 Договору замовник здійснює перерахування до бюджету м.Харкова коштів у розмірі 10780,00 грн.; п.3.1. договору - сума штрафу, який підлягає перерахуванню до бюджету м.Харкова складає 2695,00 грн.

Із підстав викладеного, враховуючи, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 17.12.2014, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачав, на той час, обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи ст.40 указаного Закону.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2021.

08.02.2022 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.10.2022 прийнято справу до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.10.2018 (справа №638/16248/16-ц) визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Пунктом 4.1. договору визначено, що договір набуває чинностіз часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладення цього договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договорами.

Згідно п.3.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов`язків, передбачених п.2.1 цього договору, замовник сплачує до бюджету м.Харкова штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін./а.с.5-7/

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2020 заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.10.2018 (справа №638/16248/16-ц) змінено в частині змісту п.2.1.1 договору та викладено його в наступній редакції: «Замовник здійснює перерахування до бюджету м.Харкова коштів у розмірі 10780,00 грн. Укладений договір набрав чинності 20.02.2020, тобто в день ухвалення постанови Харківського апеляційного суду по справі №638/16248/16-ц./а.с.6-11/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент набрання чинності договору про пайову участь (20.02.2020) набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019, за умов якого із 01.01.2020 у замовника, відповідача в цій справі, відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Враховуючи викладене, а також приписи ст.5 ЦК України щодо зворотньої дії закону в часі у випадку, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, та ст.6 цього Кодексу щодо співвідношення актів цивільного законодавства і договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості та штрафу за невиконання договору.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI. Відповідно до частини другої статті 40 цього Закону замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята та дев`ята статті 40 Закону №3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту статті 40 Закону №3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

01 січня 2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року №132-IX, якими статтю 40 Закону №3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом викладених норм з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Із матеріалів справи убачається, що договір про пайову участь між сторонами набрав чинності з часу набрання чинності судового рішення у справі №638/16248/16-ц, а саме, 20.02.2020, тобто після 01.01.2020.

За правилами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, у зв`язку зі скасуванням 01 січня 2020 року дії статті 40 Закону №3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, та приписів ст.5 ЦК України, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що в даному випадку має місце скасування відповідальності особи, а тому відсутніми є підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості та штрафу за невиконання договору.

Доводи апеляційної скарги, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 17.12.2014, а тому застосуванню підлягають приписи ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який передбачав, на той час, обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, апеляційний суд відхиляє.

Такі твердження є довільним тлумаченням норм закону на власну користь. Проте вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019 не допускають його довільного тлумачення та чітко відмежовують, що дійсними та продовжують свою дію є договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року. У цій справі договір про пайову участь укладений після 01 січня 2020 року, а застосування норм Закону №132-IX від 20.09.2019 не залежить від дати реєстраціїдекларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними змісту позову та його фактичних обставин, оцінка яких надана судом першої інстанції в повному обсязі із дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд застосовує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль