печерський районний суд міста києва
Справа № 619/144/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

справа № 619/144/22-ц

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Міністерство юстиції України

треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції

предмет та підстави позову захист честі, гідності та ділової репутації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку провадження в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.04.2018 вона працювала на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту. Наказом від 13.07.2020 № 2220/к Міністерства юстиції України її було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених осіб узятих під варту з 14.07.2020 відповідно п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» з припиненням державної служби. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду (справа №520/10516/2020 від 07.04.2021) визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції від 13.07.2020 № 2220/к про звільнення ОСОБА_1 з зазначеної посади та поновлено на дану посаду або рівнозначну. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області 11.08.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. Прийнято в цій частині постанову, якою поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період з 13.07.2020 по 11.08.2021 у розмірі 146225,71 грн.

Відповідач у доказах своєї правової позиції (зокрема лист від 21.07.2020 - відповідь Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби) та у суді при публічному виступі в залі судового засідання обстоював позицію, що дане рішення щодо скорочення посади було прийняте Міністром юстиції на підставі резолютивної частини рішення протокольної наради, що мала місце 12.02.2020 в Адміністрації ДКВС, проведена із заступниками міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту.

Недостовірна інформація, яку озвучив відповідач стала основою для повторного незаконного звільнення, що мало місце 17.11.2021 - тобто два рази позивачку було незаконно звільнено на підставі наказу МЮ від 14.01.2021 Про затвердження змін до штатного розпису ПСМУ, видання якого ґрунтувалося на неправдивих відомостях саме щодо неефективності роботи позивачки. Позивачка повідомляє, що вела дуже активну та результативну роботу, приймала участь в усіх можливих заходах щодо імплементації міжнародного досвіду по захисту прав засуджених, ініціювала участь неповнолітніх засуджених у міжнародному конкурсі та успішно представила разом із ГО Ветеран ПСМУ та ДУ Кременчуцька виховна колонія на міжнародному конкурсі у Німеччині, здобули міжнародну перемогу.

Так, позивач окреслює негативну інформацію серед наступного.

Під час розгляду справи в адміністративному суді правова позиція Міністерства юстиції мотивувалась тим, що 12.02.2020 було проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1). Прийняття рішення щодо введення в штат-міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основним показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення право-роз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальник міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальник міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020). Так, у відзиві на позов Міністерство юстиції зазначає, що (арк. 7 відзиву 3 абзац зазначає, що програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ від 04.10.2019 188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою було констатовано (в 2019) році, що нинішня кримінально-виконавча система орієнтована на ре соціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт робот відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варт ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), з огляду цього, що вона нібито фактично допомагала підвищити кваліфікацію злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури. Позивачка зазначає, що посилання відповідача на дану програму: є вирваним словосполученням відповідачем із контексту. Якщо відповідач вважав, що система ДКВС не орієнтована на соціалізацію злочинця - мав ліквідувати орган та створити новий - орієнтований. Вважає дані висловлювання гучномовним оскільки не підтверджені жодними статистичним аналізом. Зазначає, що вона успішно виконувала роботу та мала гарні результати праці, в тому числі співпрацювала з громадським урядовими та неурядовими організаціями, Також, відповідачем не надано жодних підтверджень щодо доведення даної програми до позивача. В даній програмі не зазначено інформацію щодо скорочення посади позивача.

На підставі викладеного, позивачка просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену Міністерством юстиції України в судових засіданнях справі 520/10516/2020 та відповідно у відзиві Міністерства юстиції, листі МЮ 21.07.2020, адресованого Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби по даній справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ було констатовано (в 2019) році, що від 04.10.2019 № 188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ре соціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт роботи та пронації відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ з питань ОСОБА_1 (ОСОБА_1 дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту підвищити кваліфікацію ОСОБА_1), з огляду цього, що вона фактично допомагала злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури. 12.02.2020 було проведено службову нарад із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після управлінь з питань заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених тa осіб, узятих під-варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань тa пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення праворозясювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1». Зокрема, просила зобов`язати Міністерство юстиції спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом направлення до безпосередньо До Харківського окружного адміністративного суду, Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області, Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби та Касаційного адміністративного суду по справі 520/10516/2020 заяви щодо спростування вищезазначеної інформації та безпосередньо до Міністра юстиції інформування щодо недостовірності викладених обставин та невідповідності викладеної інформації щодо неефективної роботи позивачки.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17.01.2022 справу за вказаним позовом передано для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 29.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами (загального) позовного провадження.

29.09.2022 до суду від представника третьої особи Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Дмитра Індіка надійшли пояснення по справі, відповідно до яких, представник проти позову заперечував в повному обсязі, повідомив, що процедура скорочення посади судами обох інстанцій визнана законною, оскільки оскаржуваний позивачкою в рамках цієї справи наказ - відповідає вимогам закону. Єдиною підставою для поновлення позивача по справі на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, слугувало недотримання Міністерством юстиції процедури звільнення позивача, оскільки відповідачем не дотримано передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України «Про Державну службу» 30-денний строк з моменту попередження про наступне звільнення до моменту звільнення. Повідомляє, що оскільки, Міністерство юстиції не допустило порушень чинного законодавства при скороченні посади позивача, то його дії на всіх етапах процедури, в тому числі і при визначенні підстав для скорочення посади, є законними. А тому, твердження позивача в позові щодо порушення її особистих немайнових прав (поширення нібито недостовірної інформації) в протоколі № 1 від 12.02.2020 - є безпідставними. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, просив звернути увагу суду, що даний позов випливає із трудових правовідносин. Тобто, це правовідносини роботодавця та працівника, а саме, оцінка роботодавця якості праці певної категорії працівників. Вирази, що позивач називає недостовірною інформацією та її поширенням, є оціночним судженням роботодавця відносно очікуваної ефективності існування посади «заступник начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту».

24.10.2022 до суду від представника відповідача Міністерства юстиції України Софії Горової надійшов відзив, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 вважала необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Просила звернути увагу суду на те, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

На спростування вищазазначеного твердження зокрема, повідомила. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 затверджено Програму діяльності Кабінету Міністрів України, яку схвалено постановою Верховної Ради України від 04.10.2019 №188-IX. Програмою визначено ціль (пункт 123), згідно з якою нинішня кримінально виконавча система не орієнтована на ресоціалізацію злочинця. Більше того, вона фактично допомагає йому підвищити кваліфікацію до рівня рецидивіста та часто робить його частиною кримінальної культури. Отже, Україна має побудувати гуманістичну систему кримінальних покарань, яка гарантуватиме безпеку суспільства та забезпечуватиме соціальне зцілення людини, що порушила кримінальний закон. 12.02.2020 проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту щодо аналізу діяльності у 2019 році. Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотриманням прав засуджених та осіб, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення тощо, правороз?яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених.

На виконання зазначеної Програми Міністерством відповідно до підпункту 12-2 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністром юстиції України 10.01.2020 затверджено нову структуру Північно-Східного управління. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.01.2020 №203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв?язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління. Посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань служби категорії «Б», скорочена. Аналізуючи вищезазначені обставини, представник відповідача зазначає, що вони не відносяться безпосередньо до особи позивачки. Адже, підставою скорочення зазначеної посади був факт того, що існування в цілому такої посади не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. Отже, жодних тверджень про те, що саме неефективність роботи позивачки стало підставою її звільнення, адже, якщо це твердження було б істинним то стосувалось безпосередньо її, то її посада залишалась би вакантною, а не скороченою.

Ухвалою суду від 25.07.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання призначене по відеоконференції позивачка не з`явилась.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, до суду надійшло клопотання, в якому, в задоволенні позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити.

Представник третьої особи Швиденко Я.І. в судове засідання не з`явився, проте, подав до суду заяву про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами, у задоволенні позову заперечував, просив відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2020 №203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв?язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління.

Згідно вказаних змін Посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань служби категорії «Б», скорочена.

Позивачку було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту наказом Міністерства юстиції №2220/к від 13.07.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Позивачка, не погоджуючись із вищезазначеним наказом відповідача, звернулася до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 у справі №520/10516/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2220/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі №520/10516/20 апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробац Міністерства юстиції задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі №520/10516/2020 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. Прийнято в цій частині постанову, якою поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань» Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час-з 13.01 20го прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період, 3 13.07.2020 по 11.08.2021 у розмірі 146225,71 грн. Допущено судове рішення у частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за оди. місяць у розмірі 10600,00 грн. до негайного виконання. В іншій частині Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі №520/10516/2020 залишено без змін.

Так, під час розгляду справ в адміністративному суді в судових засіданнях справі 520/10516/2020 та відповідно у відзиві Міністерства юстиції, листі МЮ 21.07.2020, адресованого Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби по даній справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ було констатовано (в 2019) році, що від 04.10.2019 № 188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ре соціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт роботи та пронації відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ з питань ОСОБА_1 (ОСОБА_1 дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту підвищити кваліфікацію ОСОБА_1), з огляду цього, що вона фактично допомагала злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури. 12.02.2020 було проведено службову нарад із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після управлінь з питань заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених Ta осіб, узятих під-варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань тa пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення праворозясювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1».

Вищевикладеним позивачка зазначає, що відповідачі поширили відносно нього негативну інформацію, чим порушили його особисті немайнові права - на гідність, честь і ділову репутацію, які він прагне захистити шляхом стягнення з них у солідарному порядку грошової компенсації моральної шкоди.

Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Як передбачено ч. 1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу (частина перша). Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина друга).

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із статтею 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За змістом частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та в такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина третя статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Позивачка зазначає, що відповідач поширив відносно неї негативну інформацію, чим порушили її особисті немайнові права - на гідність, честь і ділову репутацію, яку вона прагне захистити.

Проте, на спростування вищезазначеного твердження, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 затверджено Програму діяльності Кабінету Міністрів України, яку схвалено постановою Верховної Ради України від 04.10.2019 №188-IX.

Програмою визначено ціль (пункт 123), згідно з якою нинішня кримінально виконавча система не орієнтована на ресоціалізацію злочинця. Більше того, вона фактично допомагає йому підвищити кваліфікацію до рівня рецидивіста та часто робить його частиною кримінальної культури. Отже, Україна має побудувати гуманістичну систему кримінальних покарань, яка гарантуватиме безпеку суспільства та забезпечуватиме соціальне зцілення людини, що порушила кримінальний закон.

12.02.2020 проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту щодо аналізу діяльності у 2019 році.

Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотриманням прав засуджених та осіб, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1).

Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки, щодо забезпечення засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення тощо, правороз?яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування.

За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених.

Відповідно до підпунктів 5 пункту 12, підпункту 3 пункту 12-2 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, Міністр та Державний секретар Міністерства юстиції організовують та контролюють виконання, зокрема, актів Кабінету Міністрів України.

На виконання зазначеної Програми Міністерством відповідно до підпункту 12-2 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністром юстиції України 10.01.2020 затверджено нову структуру Північно-Східного управління.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.01.2020 N?203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв?язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління.

Посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, яка належить до посад державної служби категорії «Б», скорочена.

Аналізуючи вищезазначені обставини, можна зробити висновок, що вказані твердження не відносяться безпосередньо до особи позивачки. Адже, підставою скорочення зазначеної посади був факт того, що існування в цілому такої посади не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

Отже, жодних тверджень про те, що саме неефективність роботи позивачки підставою її звільнення, адже якщо це твердження було б істинним та стосувалось безпосередньо її, то її посада залишалась би вакантною, а не скороченою. Вирішення питання про скорочення посад державної служби відноситься до дискреційних повноважень.

Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Підсумовуючи, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно вибрати один із кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

На підставі зазначеного, прийняття рішення відповідача про скорочення посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання праці засуджених та осіб, узятих під варту є дискреційним повноваженням та жодним чином не відноситься безпосередньо до особи позивачки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У разі, якщо позивач, є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Суд вважає, що зазначені висловлювання відповідачів є їхніми суб`єктивними оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню у порядку ст. 277 ЦК України.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 24, 28, 32, 34, 55, 62, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 29, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1-23, 201, 277, 297, 299, 302, 1167 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

відповідач: Міністерство юстиції України, 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13

третя особа: Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81

третя особа: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 61010, м. Харків, вул. Нетіченська, буд. 14

третя особа: Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, 61010, м. Харків, вул. Нетіченська, буд. 14

Суддя Р.В. Новак