Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 449/1764/21

провадження № 61-12149св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Перемишлянської міської ради Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області в складі судді Борняк Р. О. від 12 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду в складі колегії суддів: Мікуш О. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В. від 24 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області про скасування наказу № 140-К від 09 грудня 2021 року, наказ № 8-о від 03 лютого 2022 року, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та поновити на роботі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював на посаді вчителя образотворчого мистецтва Іванівського ЗЗСО з 01 вересня 1989 року. Наказом № 140-к від 09 грудня 2021 року Іванівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, його було звільнено із займаної посади вчителя образотворчого мистецтва Іванівського ЗЗСО з 13 грудня 2021 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, яке відбулося на підставі надуманих мотивів директора даного ЗЗСО ОСОБА_2 , її упередженого відношення, а також незаконного рішення профспілкового комітету від 08 грудня 2021 року про задоволення подання директора ЗЗСО ОСОБА_2 про його звільнення з посади вчителя образотворчого мистецтва, за систематичні порушення посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Вважає, що рішення профкому від 08 грудня 2021 року було прийнято з грубими порушеннями, які призвели до прийняття його незаконного звільнення. Стверджує, що під час засідання профспілкового комітету Іванівського ЗЗС не вівся протокол такого засідання; голосування членів профкому відбувалося таємним (а не відкритим) голосуванням, яке не було передбачено чинним законодавством України, в присутності заінтересованої в йог звільненні директора ЗЗСО ОСОБА_2 , яка постійно чинить психологічний тиск на всіх вчителів ЗЗСО і була присутня під час голосування. На засіданні профкому директором ЗЗСО ОСОБА_2 присутнім було оголошено акти про відсутність позивача на роботі: 28 жовтня 2021 року, 04 листопада 2021 року, 05 листопада 2021 року, 11 листопада 2021 року, з такими актами позивача ніхто не ознайомлював і не надавав для підпису. Інформація, що викладена в зазначених актах не відповідає дійсності. Незаконними діями відповідача, які призвели до його незаконного звільнення, позивачу завдано моральну шкоду, яка виражається в моральних стражданнях, звільнення вплинуло на його психологічний і душевний стан.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач систематично порушував трудову дисципліну та неналежно виконував покладені на нього трудові обов`язки, а тому стягнення у вигляді звільнення є правомірним.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, указав на те, що місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивача було правомірно звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив акти, які знаходяться в матеріалах справи, а взяв за основу акти складені за період з березня 2020 року по серпень 2020 року, які не були підставою для звільнення позивача з роботи, а тому в цій частині змінив рішення місцевого суду.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує пункт 1 частини другої статті 389 та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, та зазначає, що судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 619/392/17, від 11 грудня 2019 року в справі № 334/6163/17, від 19 грудня 2018 року у справі № 700/63/18, від 11 вересня 2019 оку в справі № 461/5027/17, від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17, від 18 березня 2020 року в справі № 643/12579/17.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У січні 2023 року Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 449/1764/21 з Перемишлянського районного суду Львівської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що згідно з наказом № 287 від 31 серпня 1989 року, ОСОБА_1 призначено вчителем трудового навчання і музики в Іванівській загальноосвітній школі.

Наказом № 118-к від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 , вчителю музики оголошено догану у зв`язку з невиконанням посадових обов`язків, невиконанням навчальної програми, а саме не проведення згідно з розкладом уроків з учнями 5-9 класів під час дистанційного навчання з 24 вересня 2021 року. Догану позивач не оскаржував.

Актом від 04 листопада 2021 року № 176 встановлено, що ОСОБА_1 , вчитель музичного навчання не здійснив жодного запису уроків на платформі HUMAN 03 листопада 2021 року, тобто був відсутнім на роботі.

Актом від 05 листопада 2021 року № 177 встановлено, що 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 при створенні уроків вказав лише теми уроків, однак на зв`язок з учнями не вийшов, а відтак не проводив уроків, що свідчить про його відсутність на роботі протягом 3 годин сумарно впродовж робочого дня 04 листопада 2021 року.

Актом № 180 від 11 листопада 2021 року встановлено, що 10 листопада 2021 року вчитель музичного мистецтва при створенні уроків вказав лише теми уроку, на зв`язок з учнями не вийшов, відтак був відсутній на роботі більше трьох годин сумарно впродовж робочого дня.

Актом № 182 від 11 листопада 2021 року встановлено, що вчитель ОСОБА_1 при створенні уроків 11 листопада 2021 року запланував уроки технології у 7, 8 та 9 класах одночасно з 08.00 до 08.45, що не відповідає розкладу уроків, а 5 урок у 5 класі та 6 урок у 6 класі зовсім не створений.

Згідно із протоколом № 3 засідання профкому первинної профспілкової організації від 08 грудня 2021 року та наказу Іванівської ЗЗСО І-ІІ ст. № 140-к від 09 грудня 2021 року, встановив, що профспілковий комітет Іванівської ЗЗСО І-ІІ ст. надав згоду на звільнення ОСОБА_1 , вчителя музичного мистецтва, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Наказом № 140-к від 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 з врахуванням наказу № 8-о від 03 лютого 2022 року «Про внесення змін до наказу від 09 грудня 2021 року № 140-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , вчителя трудового навчання і музики, 13 грудня 2021 року за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення стали: наказ Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 01 листопада 2021 року № 118-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; акт про відсутність на роботі ОСОБА_1 від 28 жовтня 2021 року № 136; акти про відсутність записів уроків на платформі HUMAN (від 05 листопада 2021 року № 177, від 11 листопада 2021 року № 180, від 11 листопада 2021 року № 182, від 18 листопада 2021року № 189); витяг з протоколу засідання профспілкового комітету Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 08 грудня 2021 року № 3.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно із статтею 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Іванівського НВК педагогічні працівники зобов`язані працювати сумлінно, вести на високому рівні навчальну і методичну роботу за своїм фахом, дотримуватись режиму роботи навчального закладу. Здійснювати свою діяльність на підставі чинного законодавства, організаційно правових документів школи, керуючись посадовою інструкцією.

Відповідно до посадової інструкції вчителя Іванівського НВК «ЗНЗ І-ІІ ст. - ДНЗ основними посадовими обов`язками вчителя серед іншого є - здійснення навчання і виховання учнів із урахуванням специфіки навчального предмета, проводити уроки й інші навчальні заняття в закріплених ним класах згідно з розділом навчального навантаження.

Наказом Директора Іванівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області затверджено рішення педагогічної ради від 19 жовтня 2021 року № 115-о про впровадження сучасної освітньої платформи HUMAN для організації освітнього процесу під час дистанційного навчання.

Згідно з протоколом засідання педагогічної ради Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 03 листопада 2022 року педагогічною радою ухвалено рішення про організацію для здобувачів освіти 1-9 класів з 01 листопада 2021 року по 14 листопада 2021 року навчання з використанням технологій дистанційного навчання. Організувати проведення навчальних занять за допомогою дистанційних технологій на платформі HUMAN згідно розкладу уроків.

Дозволено педагогічному працівнику ОСОБА_1 проводити дистанційне навчання за межами закладу відповідно до поданої заяви від 03 листопада 2021 року.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, установивши, що не проведення позивачем уроків в період з 04 листопада 2021 року по 11 листопада 2021 року, що підтверджується належними доказами, та наявність непогашеного дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 01 листопада, дійшов обгрунтованого висновку, що зазначене свідчить про систематичне невиконання позивачем покладених на нього трудових обов`язків, а тому звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України є законним.

Також правильного висновку дійшов апеляційний суд про те, що у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення на роботі не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Апеляційний суд визнав обґрунтованою згоду профспілкового комітету Іванівської ЗЗСО І-ІІ ст. на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що протокол засідання профкому від 08 грудня 2021 року, на якому було надано згоду на його звільнення з роботи, оформлено з порушенням вимог закону є безпідставними, оскільки згода профспілки на звільнення позивача отримана у відповідності із вимогами статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та статті 43 КЗпП України.

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначена заявником у касаційній скарзі.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун