ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2742/23 Справа № 192/670/22 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О.О Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мулько Анатолій Володимирович, на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року в цивільній справі номер 192/670/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як матері, яка проживає з дитиною з інвалідністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак мешкають окремо. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивачки та відповідача, а також дитиною - інвалідом з природженою вадою.

Син проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, в провадженні суду перебуває справа про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Дитина потребує постійного стороннього догляду, позивачка постійно опікується сином тому не може працювати, а відповідач інших утриманців не має, працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері, яка проживає з дитиною з інвалідністю - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн щомісячно, протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мулько А.В., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, суперечливим та несправедливим через невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 не працює, та не має стабільного заробітку, однак є повнолітнім та частково працездатною особою (інвалідність третьої робочої групи, із деякими обмеженнями), а отже має можливість вирішити питання відносно свого матеріального забезпечення, а тому його доводи щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу є безпідставними.

Від відповідача відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29 липня 2017 року (а.с. 6).

Сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно з медичним висновком №26/238/18 від 19.10.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, висновок дійсний до 22.12.2035 року (а.с.14).

З індивідуальних програм реабілітації інваліда вбачається, що син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має обмеження життєдіяльності, а саме, до самообслуговування та навчання (а.с. 13-13зв, 22-22зв).

Згідно з висновком ЛКК №183 від 08.06.2022 року ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 рік (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 має захворювання - цукровий діабет 1 типу, який був виявлений вперше в листопаді 2021 року у зв`язку з чим він проходив стаціонарне лікування, також проходив стаціонарне лікування в січні 2022 року та консультації у судинного хірурга, а також лікування у вересні 2022 року (а.с. 34-34 зв, 35-35зв, ).

З 04.08.2022 року (акт огляду МСЕК Серія 12 ААВ № 795923 від 03 листопада 2022 року) відповідачу встановлено 3 групу інвалідності до 01.09.2023 року (а.с. 88).

З чеків, наданих відповідачем, вбачається, що ним здійснювалась купівля препаратів, необхідних для лікування цукрового діабету (а.с. 38,39,40).

Відповідачем також надані відомості щодо продуктів харчування за дієтою №9 при цукровому діабеті (а.с. 42-43).

Згідно з довідкою №195 від 15.07.2022 відповідач з грудня 2021 року по липень 2022 року отримав 33716,40 грн соціальної допомоги від Дніпропетровського обласного центру зайнятості (а.с. 37).

Відповідно до довідки №252 від 12.09.2022 року Солонянської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості відповідач на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває (а.с. 72).

Згідно з рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року з відповідача з 22.02.2022 року на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1700 грн щомісячно (а.с. 44-47).

З індивідуальної програми реабілітації інваліда вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має обмеження життєдіяльності, а саме, до пересування та трудової діяльності (а.с. 89).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Аналіз статті 88 СК України свідчить про те, що для виникнення права на утримання від другого з подружжя потрібна сукупність таких умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); проживання дитини з жінкою (чоловіком) та опіка дитини з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що син сторін ОСОБА_3 є дитиною - інвалідом, мешкає з позивачем, яка опікується ним та згідно з медичним висновком не може обходитись без постійного стороннього догляду.

Позивачка в позовній заяві посилалася на те, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 1000,00 грн щомісячно та зазначала, що хоча під час розгляду справи він отримав 3 групу інвалідності, обмежений у працездатності, але не є непрацездатним. Відповідач, на думку позивачки, не виявив зацікавленості у влаштуванні на роботу, яка йому дозволена та навіть не поцікавився тим, яка праця дозволена лікарями.

Згідно зі статтями 76, 78, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач з грудня 2021 року по вересень 2022 року отримував державну соціальну допомогу по безробіттю, при цьому в цей період тричі проходив стаціонарне лікування у зв`язку з виявленою хворобою - діабетом 1 типу. Середній розмір допомоги по безробіттю відповідача становив 5000,00 грн.

З вересня 2022 року відповідач не перебуває на обліку як безробітний, з серпня 2022 року є інвалідом 3 групи з обмеженнями у пересуванні та трудової діяльності.

З 22 лютого 2022 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1700,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, зокрема, що відповідач є інвалідом, лікування його хвороби потребує значних коштів на придбання ліків та специфічного харчування, регулярного обстеження у відповідних спеціалістів, в той час як позивачкою не наведено переконливих доказів щодо заявлених вимог, і, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мулько Анатолій Володимирович, залишити без задоволення, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: