КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2726/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року,

встановив:

у грудні 2021 року ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 16 938 грн. 44 коп. з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 782 грн. 85 коп. та індексу інфляції в сумі 1 761 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі - стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 16 938 грн. 44 коп. з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 782 грн. 85 коп. та індексу інфляції в сумі 1 761 грн. та суму судового збору - 2 270 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Просвірін А.Е. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він є теплопостачальною організацією, яка надає послуги з централізованого опалення у житловому будинку АДРЕСА_1 відповідно до ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії. В зазначеному будинку розташована квартира АДРЕСА_2 з опалювальною площею 33,40 кв. м та опалюється від дахової котельні Г-15 цього будинку, в якій встановлено будинковий засіб теплової енергії, що здійснює облік спожитої теплової енергії будинком. Оскільки ОСОБА_1 є власником згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 288640071 від 06.12.2021), квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 24, номер запису про право власності № 5002141 від 26.02.2014 року, позивач просив стягнути з неї суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 16 938 грн. 44 коп. з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 782 грн. 85 коп. та індексу інфляції в сумі 1 761 грн. та суму судового збору - 2 270 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі - стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги послуг в сумі 16 938 грн. 44 коп. з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 782 грн. 85 коп. та індексу інфляції в сумі 1 761 грн. та суму судового збору - 2 270 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 є власником квартири, до якої здійснюється надання централізованого опалення, а тому вона має нести витрати по оплаті за надані послуги з опалення, а також має сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних за час прострочення.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 144 Конституції України, ст. 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанову КМ України №630 від 21.05.2005.

Доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_3 .

В 2018 році позивачем обладнано дахові котельні вузлами комерційного обліку теплової енергії, з цього періоду здійснюється нарахування на вище зазначену квартиру відповідно до вимог пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.05.2005.

За період з листопада 2018 року по листопад 2021 року ОСОБА_1 спожито послугу з централізованого опалення на суму 16 938 грн. 44 коп., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по особовому рахунку.

Суд першої інстанції перевірив належним чином суму нарахованої заборгованості згідно чинних тарифів та опалювальних періодів, які встановлювались розпорядження міського голови м. Вишневе.

Зазначена сума нарахована ОСОБА_1 до сплати відповідно до діючих тарифів на постачання централізованого опалення або абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії.

Доводи апелянта зводяться до того, що вона в квартирі не проживає, радіатори опалення до мережі централізованого опалення не під`єднані, а тому вона вважає, що послугами з централізованого опалення не користується та не має сплачувати за вказану послугу.

Позивач 21.10.2021 у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.09.2021 надав відповідь, в якій зазначив алгоритм дій щодо відключення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, затверджений наказом № 4 Міністерства Житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року із відповідними змінами до нього та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Положеннями статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 № 4 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Також судом першої інстанції було визнано вірним розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми становить 782 грн. 85 коп., інфляційні втрати - 1761 грн. 75 коп.

У пункті 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначається, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді