Справа №173/1445/22
Провадження №2/173/161/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бурхана С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

представника позивача: Качуєвської І.В.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Верхівцевської міської ради в особі служби у справах дітей

Верхівцевської міської ради

до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних

вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Центр надання соціальних послуг Верхівцевської міської ради;

працівник сектору ювенальної превенції Відділення №3 Кам?янського РУП, капітан поліції ОСОБА_3 ,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Верхівцевська міська рада в особі служби у справах дітей Верхівцевської міської ради звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2) про позбавлення Відповідача-1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та позбавлення Відповідача-2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнення аліментів з Відповідача-1 на утримання дітей у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, або державного дитячого закладу, до якого буде влаштована дитина, а також стягнення з Відповідача-2 аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, або державного дитячого закладу, до якого буде влаштована дитина.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач вказує на те, що Відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки, належним чином не піклується про дітей, не забезпечують необхідного харчування та медичного догляду дітей, діти проживають в антисанітарних умовах, не мають одягу по сезону, школу фактично не відвідують, не мають належних умов для навчання та розвитку, жебракують.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі № 173/1445/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

17.02.2023 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.03.2023 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх.

Відповідач-1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

20.03.2023 року у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до акту обстеження від 20.01.2022 року умов проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що в будинку 1 кімната, кухня та коридор. Санітарний стан житла незадовільний. В будинку пічне опалення, вода з криниці, є електроенергія. В будинку брудно, постільна білизна брудна, діти до школи не ходять, одяг брудний, запасів їжі немає.

Також 21.06.2022 року було проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 і також встановлено незадовільний санітарний стан житла. Постільна білизна дуже брудна, діти брудні та не милися дуже давно, будинок знаходиться в аварійному стані, що підтверджується відповідним актом.

Окрім того, 10.02.2023 року в чергове було проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 та встановлено, що постільна білизна брудна, діти давно не милися, брудні, запасів продуктів харчування немає. Діти школу не відвідують.

За даними Верхівцевської міської ради ОСОБА_1 за місцем свого проживання характеризується негативно, ніде не працює, вихованням своїх малолітніх дітей взагалі не займається, не забезпечує їх сезонним одягом та продуктами харчування. До Верхівцевської міської ради на ОСОБА_1 надходили усні та письмові скарги від сусідів та мешканців міста щодо невиконання нею батьківських обов`язків.

За даними Верхівцевської міської ради ОСОБА_2 за місцем свого проживання характеризується негативно, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням свого малолітнього сина не займається, не забезпечує його сезонним одягом та продуктами харчування. До Верхівцевської міської ради на ОСОБА_2 надходили усні скарги від сусідів та мешканців міста щодо невиконання ним батьківських обов`язків та поведінки його сина.

20.12.2021 року до Служби у справах дітей ВМР звернулася ОСОБА_8 із заявою про необхідність вжиття заходів до родини ОСОБА_1 , оскільки вона залишає своїх чотирьох малолітніх дітей голодними та брудними, діти не ходять до школи.

За повідомленням завідуючої Верхівцевської АЗПСМ від 21.03.2022 року ОСОБА_1 нехтує рекомендаціями сімейного лікаря, не з`являється з дітьми на медичні огляди, внаслідок поганого догляду та неналежного харчування діти часто хворіють і мають недостатню масу тіла, помешкання має занедбаний вигляд, санітарні умови незадовільні.

23.11.2020 року Верхівцевська міська рада надіслала Верхньодніпровському районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді повідомлення про те, що з ОСОБА_1 неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо відвідування дітьми навчального закладу, забезпечення дітей продуктами харчування, але ОСОБА_1 лише обіцяє все виправити.

За характеристикою Верхівцевського міського ліцею №1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично без поважних причин пропускає навчання, навчально-пізнавальна діяльність на низькому рівні. На телефонні дзвінки мати не відповідає, не приділяє уваги вихованню і піклуванню дітей.

За характеристикою Верхівцевського міського ліцею №1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зайняття майже не відвідує, тому має навчальні досягнення початкового рівня. Вдома школяр не має постійного місця для навчання та відпочинку. Шкільним приладдям майже не забезпечений. ОСОБА_1 ігнорує звернення класного керівника, не відповідає на дзвінки, не з`являється за викликом до шкоди, контроль за успішністю дитини відсутній.

За характеристикою Верхівцевського міського ліцею №1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має систематичні пропуски занять без поважних причин. Мати на телефонні дзвінки не відповідає, не приділяє достатньої уваги вихованню дітей та піклуванню про них.

За характеристикою Верхівцевського міського ліцею №1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично не відвідує заняття, має низький рівень навчальних досягнень. Мати не приділяє уваги вихованню і піклуванню дітей.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2009 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо її старшої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За повідомленням відділення поліції №3 Кам?янського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 07.03.2023 року працівниками поліції проводилась перевірка щодо невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, проведено профілактичну бесіду та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП.

12.07.2022 року органом опіки та піклування Верхівцевської міської ради було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, позивачем доведено, що поведінка відповідачів відносно їхніх малолітніх дітей є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом з цим відповідачі не скористалися правом на подання доказів на спростування наведених вище висновків.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 49, 76, 206, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Верхівцевської міської ради в особі служби у справах дітей Верхівцевської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Центр надання соціальних послуг Верхівцевської міської ради, працівник сектору ювенальної превенції Відділення №3 Кам?янського РУП, капітан поліції ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

2. Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь державного навчально-виховного закладу або особи, до якої будуть поміщені діти, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.10.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь державного навчально-виховного закладу або особи, до якої будуть поміщені діти, аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

6. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

7. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

8. Передати малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 службі у справах дітей Верхівцевської міської ради для подальшого влаштування.

9. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.03.2023 року.

Суддя С.М.Бурхан