У Х В А Л А

(Про залишення заяви без руху)

Справа №348/180/23

06 лютого 2023 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., дослідивши на предмет дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до Саджавської старостинського округу Коломийської міської ради, про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 01.02.2023 звернулась ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з позовом, в якому просять на підставі ст..ст.376,1222,1268ЦК України визнати право власності в частках на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельні ділянки площею 0,0740 га і 0,4100 га за адресою: с.Саджавка, Коломийського району Івано-Франківської області.

Вивчивши подану заяву та долучені до неї документи, прихожу до висновку, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), а саме:

В порушення п.2 ч. 3 ст. 175 ЦПК позовна заява не містить: зазначення відомих номерів засобу зв`язку сторін у справі (мобільний номер телефону, робочий номер телефону, тощо), офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін. «Засіб зв`язку поштовий» як спосіб повідомлення учасника у справі, положеннями ст.175 ЦПК не встановлений.

Відповідно до змісту позовних вимог, в одній позовній заяві об`єднані вимоги: про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку та земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку ст..376 ЦК (самовільне будівництво).

В порушення вимог ч.5 ст.175 ЦПК України у позові не вказаний виклад обставин, якими позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обґрунтовують свої вимоги причини по яким вони не звернулись до нотаріальної контори у встановлений законом строк для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.6 ст.175 ЦПК у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної юрисдикції є провадження ( позовне, наказне та окреме).

Враховуючи характер позовних вимог, спір повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України.

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Позов містить вимоги про визнання права власності в порядку спадкування.

Діючим законодавством передбачений порядок отримання спадкового майна у власність.

В обґрунтування свого позову, позивачі не зазначили які саме їх права, свободи та охоронювані законом інтереси порушені відповідачем, якими діями їх порушено, та чому вирішення цього спору є неможливим без судового втручання, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України до суду можна звертатись за захистом свої прав, свобод і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутність письмового звернення позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до нотаріуса про прийняття спадщини (заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину), а також відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позбавляє дійти висновку суд про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання спадкових прав позивачів.

У позовній заяві зазначено, що позивачі мають право на спадкове майно, та просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом, однак діючим законодавством передбачений порядок отримання спадкового майна у власність, відповідно до якого спадкоємці повинні для оформлення спадкових прав звернутись до нотаріуса.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Позивачі не зазначають у позові докази звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або докази спільного проживання із спадкодавцем, відповідно до ст.1268 ЦК України.

Доказами зазначеного звернення є: письмова заява позивача до нотаріальної контори про прийняття спадщини (видачу свідоцтва про право на спадщину), Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутність письмового звернення позивачів до нотаріуса про прийняття спадщини (заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину), а також відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позбавляє дійти висновку суд про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання спадкових прав позивачів.

Оскільки, законодавством України передбачений порядок отримання нерухомого майна у власність в порядку спадкування за законом, а у позивачів існують усі умови для реалізації цього права, а тому вважаю, що позивачі повинні (зобов`язані відповідно до ст.1297 ЦК України) письмово звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (про отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухомість).

Враховуючи викладене, вважаю, що підставою для звернення до суду є письмова відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину із зазначенням причин відмови вчинення нотаріальної дії, яка відповідно до п.п.31,32 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виноситься нотаріусом не пізніш як у триденний строк, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Таким чином, позивачам необхідно, на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право), надати письмову відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Звернення до нотаріуса також необхідне для з`ясування факту відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 і визначення кола спадкоємців.

Так, у позові неправильно визначений суб`єктивний склад учасників процесу.

Враховуючи умови розгляду справ про спадкування у судовому порядку (пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування), відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При їх відсутності, та відсутності спадкоємців, які усунуті від права на спадкування, спадкоємців, які не прийняли або відмовились від прийняття спадщини відповідачами по зазначеній справі є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За відсутності інших спадкоємців відповідачем повинна бути територіальна громада в особі Коломийської міської ради.

Щодо зазначених осіб позивачі повинні виконати вимоги ст.ст.175,177 ЦПК України: зазначити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб), місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, та надати копії позовної заяви, копії всіх доданих до позову документів.

Саджавський старостинський округ Коломийської міської ради не є юридичною особою, і в силу ст..48 ЦПК не може виступати відповідачем у справі.

Разом з тим, в порушення вимог ч.5 ст.175 ЦПК України у позові не вказаний виклад обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги в частини визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку. За матеріалами справи позивачі мають зареєстроване право власності на зазначений житловий будинок на 1/6 частину кожний.

Відповідно до ст..176 ЦПК ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року, судовий збір за подачу заяви у справах позовного провадження, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Таким чином, від ціни позову залежить розмір судового збору.

Позивачі вказали ціну позову в сумі 216164,96 грн. та сплатили судовий збір.

Матеріали позову містять відомості про вартість житлового будинку, однак матеріали справи не містять відомості про вартість земельних ділянок, право власності на які просить визнати за собою позивач ОСОБА_1 .

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року, вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

Окрім того, вартість майна визначається відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». За статтею 3 зазначеного Закону незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження визначеної вартості нерухомого майна.

Перевірити ціну вищевказаного майна, визначити його власника, фактичне місце знаходження та визначити загальну ціну позову шляхом арифметичних дій, у суду немає можливості.

Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, позивачем для визначення правильної ціни позову необхідно надати докази на підтвердження вартості спірного майна на момент звернення з позовом до суду, на підставі яких можливо буде визначити ціну позову та правильно розрахувати суму судового збору, що підлягає сплаті.

Оскільки ціна позову підлягає уточненню, суд при вирішенні справи по суті, в силу ст. 141 ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір» повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, тому позивачу слід визначитись із ціною позову в частині ціни на майно, та доплатити судовий збір у разі необхідності.

Звертаю Вашу увагу на те, що за наданими документами спадкодавцю ОСОБА_9 належить три земельні ділянки площею 0,06 га, 0,94 га, 0,55 га, що розташовані в селі Саджавка, Коломийського району Івано-Франківської області.

У позові позивач ОСОБА_1 просить визнати право власності на дві земельні ділянки іншої площі 0,0740 га і 0,4100 га, при цьому наявність у власності земельної ділянки 0,55 га вказує як підставу набуття права власності в порядку ст..376 ЦК України, однак зазначена земельна ділянка не належить позивачам, позовні вимоги щодо цієї ділянки не заявлені і не наданий витяг з Державного земельного кадастру.

Щодо вимог про визнання права власності на самовільно збудоване майно зазначаю наступне.

Позов не містить обставини щодо звернення позивачів до інспекції державного будівельного архітектурного контролю щодо прийняття спірного об`єкта нерухомості до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин, відповідно до роз`яснень пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Оскільки, у зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відсутність вищезазначених обставин у позові, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

Разом з тим, позивачі не залучили до участі у справі в якості третої особи відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Звертаю Вашу увагу на те, що при поданні уточненого позову та додаткових документів, позивачі повинні виконати вимоги ст.177 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У такому вигляді позов не може бути прийнятий, оскільки за формою та змістом складений в неналежному обсязі, необхідному для правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи у визначений законом строк, тому підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку необхідного для усунення недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 175, 177, 185, 258-260 ЦПК України суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Запропонувати позивачам в строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху привести заяву у відповідність з вимогами ст.ст. 175,177 ЦПК України шляхом усунення вищевказаних недоліків, уточнення позовної заяви.

3.Роз`яснити, якщо позивачі відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає зазначені вище вимоги, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивачі не усунуть недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

4.Копію ухвали надіслати позивачам.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Солодовніков Р.С.