Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 712/9294/20

провадження № 61-7294 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: комунальне підприємство «Реєстраційний-центр» в особі державного реєстратора Діденка Олександра Петровича, акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у складі колегії суддів:

Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до комунального підприємства «Реєстраційний-центр» (далі -

КП «Реєстраційний центр»), акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , служба у справах дітей Черкаської міської ради

(далі - служба у справах дітей), про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування рішення про реєстрацію права власності та скасування записів в Державному реєстрі речових прав

на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та ОСОБА_2

є співвласниками квартири

АДРЕСА_1 . У ній зареєстровані та проживають: вона - з 31 січня

2007 року, ОСОБА_2 - з 18 липня 2009 року, її малолітній син -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 15 січня 2014 року.

Вказана квартира є предметом іпотеки на підставі укладених між нею, ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») іпотечних договорів від 26 січня 2007 року, від 13 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, які були укладені для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за відповідними договорами кредиту від 26 січня 2007 року,

від 13 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк».

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2012 року (справа № 2-4255/2011) задоволено апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси

від 24 січня 2012 року та задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до неї

та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки

за іпотечними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між нею, ОСОБА_2 і банком, на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй та ОСОБА_2 на праві власності, у рахунок погашення боргу за кредитними договорами: від 26 січня 2007 року,

від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 , у розмірі 637 960,13 грн. Установлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни

на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

16 квітня 2013 року Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - Соснівський ВДВС) відкрито виконавче провадження № 37728409 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4255, виданого апеляційним судом 24 січня

2013 року на виконання вказаного вище судового рішення.

11 березня 2014 року постановою головного державного виконавця Соснівського ВДВС Купчини О. С. накладено арешт на належну

їй 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 ,

та на належну ОСОБА_2 1/2 частину квартиру. 14 березня 2014 року внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

У подальшому їй стало відомо, що 13 грудня 2018 року державний реєстратор Діденко О. П., незважаючи на наявні обтяження у вигляді арешту, у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі -

АТ «Укрсоцбанк»), чим, на її думку, вийшов за межі своїх повноважень. Посилаючись на відповідну судову практику Верховного Суду України

та Верховного Суду вважала указані дії та рішення державного реєстратора незаконними, так як вони порушують її право власності на належну

їй частину спірної квартири, а також права неповнолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає у цій квартирі. Відсутність згоди служби у справах дітей та неповідомлення її про вчинення державним реєстратором оскаржуваних дій суперечить вимогам статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства»

та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Крім того, жодного повідомлення про наміри перереєстрації права власності їй не надходило.

Пославшись на правові позиції Верховного Суду щодо застосування

Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит надано у валюті зазначала, що державним реєстратором при винесенні рішення про державну реєстрацію спірної квартири за банком порушені положення указаного Закону.

Згодом вона дізналася, що 06 лютого 2020 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В.

на підставі передавального акта, серія та номер: 10221-10229, виданого

11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсоха С. С., зареєстровано право власності

на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», як правонаступником

АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 вересня 2020 року.

Разом із цим, оскільки первісну перереєстрацію права власності було проведено з порушенням вимог законів України: «Про іпотеку»,

«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого

як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то запис про право власності від 06 лютого 2020 року на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк» також підлягає скасуванню.

Крім того, позивач зазначала, що вона очікує понести витрати

на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, докази на підтвердження чого буде надано нею додатково.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправними дії та рішення державного реєстратора Діденка О. П.

про реєстрацію 13 грудня 2018 року права власності на квартиру

АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; скасувати запис від 13 грудня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк»; скасувати запис від 06 лютого 2020 року

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2021 року у складі судді Борєйко О. М. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрала неефективний спосіб судового захисту порушеного права. Одночасно

з позовними вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем не заявлено вимоги про визнання, зміну

чи припинення речових прав на спірне нерухоме майно.

При цьому судом ураховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо ефективного способу судового захисту порушених прав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смаглія В. М., задоволено.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня

2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк»

на квартиру

АДРЕСА_1 , проведену 13 грудня 2018 року державним реєстратором Діденком О. П.

Скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк»

на квартиру

АДРЕСА_1 , проведену 06 лютого 2020 року державним реєстратором Починок Ю. В.

Припинено право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районним судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення районного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» договір

про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. При цьому реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі іпотечного договору з дотриманням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно

та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Банк не надав доказів на підтвердження отримання іпотекодавцями, зокрема, ОСОБА_1 , письмової вимоги від 26 березня 2018 року

про усунення порушень. Відповідно до інформації з офіційного вебсайту

АТ «Укрпошта» дані про відправлення рекомендованого повідомлення

про вручення поштового відправлення за трек номером 14 7

у системі не зареєстровані. Тому державна реєстрація права власності

на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127. У цій частині суд апеляційної інстанції послався

на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові

від 09 вересня 2020 року у справі № 711/6908/18, провадження

№ 61-11825св19.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» увів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Оскільки квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, використовується

як місце постійного проживання ОСОБА_1 та членами її сім`ї,

що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих

у житловому будинку осіб, виданою ПП «Утримання багатоквартирних будинків» 16 липня 2014 року за вих. № 431, на неї не може бути звернуто примусове стягнення. За вказаних обставин у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». У цій частині судом ураховано правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, провадження № 14-45цс20.

Крім того, у порушення статті 177 СК України, статті 16 Закону України

«Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» банком не було отримано згоди служби у справах дітей на звернення стягнення на спірну квартиру, яка є місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше того, про вказане не було повідомлено

й державного реєстратора.

Апеляційний суд уважав, що позивачем доведено протиправність рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності

на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» та наявність правових підстав

для скасування державної реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк», проведеної 13 грудня 2018 року.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт правонаступництва

АТ «Альфа-Банк» всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», у тому числі,

за спірними правовідносинами, а тому необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк», проведену 06 лютого 2020 року.

Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 922/2589/19, застосований районним судом, вказує на обрання ОСОБА_1 неефективного способу захисту свого порушеного права шляхом скасування запису про державну реєстрацію права, оскільки такий спосіб захисту не призведе до настання реальних наслідків. Разом із цим, висновку щодо правових наслідків звернення до суду із вимогою

про скасування рішення державного реєстратора без заявлення вимоги

про скасування, зміну чи припинення відповідного речового права, як цього вимагає абзац третій частини третьої статті 26 Закону України

«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вказана постанова касаційного суду не містить.

Колегія апеляційного суду вважала, що незаявлення вимоги про скасування, зміну чи припинення відповідного речового права не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації та застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. При цьому послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19.

Крім цього, у даній справі спір виник між позивачем і АТ «Альфа-Банк» щодо порушення останнім права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру внаслідок реєстрації за ним такого права. Державний реєстратор

Діденко О. П. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим апеляційний суд зробив висновок про необхідність відмови у задоволенні позову

ОСОБА_1 до нього. Разом із цим, оскільки відповідачем у цій справі

є не лише державний реєстратор, а й АТ «Альфа-Банк», який

є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», і належний відповідач залучений

до участі у справі, участь державного реєстратора у справі у якості відповідача не впливає на правильність висновків суду та не перешкоджає розгляду справи по суті. У цій частині суд послався на постанову Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 711/6908/18, провадження № 61-11825св19.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2022 року до Верховного Суду,

АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року та залишити в силі заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня

2021 року.

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що судом застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у відповідних постановах: Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, Верховного Суду, наведених заявником у касаційній скарзі.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями

від 01 серпня 2022 року справу передано судді-доповідачеві Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Воробйова І. А., Лідовець Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 05 серпня 2022 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року залишено без руху для усунення недоліків, а саме надання: відповідної довідки суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інших належних доказів в оригіналах чи належним чином завірених їх копій, на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272

ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копії судового рішення, або наведення інших підстав з відповідними доказами; документу

на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку

і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 08 вересня 2022 року продовжено АТ «Альфа-Банк» строк для усунення недоліків касаційної скарги, визначений в ухвалі Верховного Суду

від 05 серпня 2022 року, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2022 року поновлено АТ «Альфа-Банк» строк на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року. Відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 712/9294/20 із Соснівського районного суду м. Черкаси. Відмовлено у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії постанови Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги

та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

У зв`язку із перебуванням судді Черняк Ю. В. у відпустці, пов`язаною

з вагітністю, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 20 січня

2023 року № 82/0/226-23 справу № 61-7294св22 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2023 року справу передано

судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Гулько Б. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2023 року призначено справу

до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними

у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, самостійно змінивши предмет позову, не застосував до спірних правовідносин положення статей 12, 33,

36 Закону України «Про іпотеку» та не врахував Порядок № 1127.

Апеляційний суд безпідставно зазначив про відсутність у матеріалах справи повідомлення про отримання позивачем вимоги про усунення порушень

за основним зобов`язанням. Суд не дослідив умови іпотечного договору, пунктом 6.2 якого визначено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені

у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Тобто, сторони правочину погодили процедуру надсилання повідомлень,

які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки. На адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлялися повідомлення про усунення порушень. Цінні листи були повернуті на адресу товариства з відміткою

«за закінченням терміну зберігання», після чого були повторно надіслані

за допомогою кур`єрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «Темапол». Однак, повідомлення про вручення кур`єрського відправлення повернулися, причина невручення - «відмова». Згідно з квитанцією, отриманою банком у відділенні зв`язку, датою отримання повідомлень є 27 березня 2018 року. Неотримання позивачем зазначеної вимоги обумовлено виключно ігноруванням рекомендованих листів та свідомою відмовою від отримання відправлень. Указане не може бути доказом порушення банком процедури звернення стягнення

на предмет іпотеки.

Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою, що позивачем обрано неефективний спосіб судового захисту, так як з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав

як скасування запису про державну реєстрацію права, який, навіть у разі задоволення такої вимоги, це не забезпечить відновлення порушеного права позивача та не врахував відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведені у касаційній скарзі.

Вважає рішення районного суду законним та обґрунтованим, ухваленим

у межах позовних вимог, відповідно до норм чинного законодавства,

з дотриманням принципу диспозитивності.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 02 вересня 2020 року

у справі № 755/18091/18, провадження № 61-1525св20 та відповідні норми СК України, Законів України: «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», заявник указує, що права неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

не порушені, оскільки на час укладення сторонами іпотечного договору ОСОБА_3 не мав і не міг мати права користування предметом іпотеки. Натомість, у порушення пункту 2.1.4 іпотечного договору іпотекодавець зареєструвала у ній дитину без письмової згоди іпотекодержателя.

Однією із умов для застосування Закону України «Про мораторій

на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів

в іноземній валюті», є те, що у позичальника або майнового поручителя

у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; та/або загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Разом із цим, ОСОБА_2 , який є позичальником у спірних правовідносинах, має у власності нерухоме майно - 1/3 частину квартири

АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав від 10 листопада 2020 року, який знаходиться у матеріалах справи.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2) є співвласниками квартири

АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 30 листопада 2006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради від 28 вересня 2006 року № 1302 (а. с. 15, т. 1).

26 січня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 895/06-034-23, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США під 12,5 процентів річних

із кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 грудня 2021 року (а. с. 16-20, т. 1).

26 січня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань

за вищевказаним договором кредиту між ОСОБА_1 , ОСОБА_2

та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір № ІД 895/06-034-23, за яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателя нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1

(а. с. 36-40, т. 1).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб за вих. № 431, виданою 16 липня 2014 року ПП «Утримання багатоквартирних будинків», у квартирі

АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - з 31 січня 2007 року, ОСОБА_2 - з 18 липня 2009 року та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 15 січня 2014 року (а. с. 14, т. 1).

У повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 26 березня 2018 року

за вих. № 151/18, надісланому ПАТ «Укрсоцбанк» на адреси ОСОБА_2

та ОСОБА_1 , банк вимагав від них сплатити борг за кредитним договором від 17 вересня 2008 року № 895/06-034-504, розмір якого станом на 06 березня 2018 року складає 33 986,84 доларів США, що відповідно

до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 900 042,22 грн, з яких: 8 695,05 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня

2018 року складає 230 263,01 грн) - строкова заборгованість;

6 236,22 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня

2018 року складає 165 148,08 грн) - прострочена заборгованість;

48,12 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 1 274,32 грн) - строкова заборгованість по нарахованих процентах; 19 007,45 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня

2018 року складає 503 356,81 грн) - прострочена заборгованість

по нарахованих процентах, і повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення

на предмет іпотеки в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 82, т.1).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2018 року № 150240760 встановлено, що 13 грудня 2018 року державним реєстратором

Діденком О. П. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29540291). Підставою виникнення права власності

за зазначеною вище реєстраційною дією вказано: рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: 14 7, виданий

18 жовтня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; повідомлення, серія

та номер: 151/18, виданий 26 березня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту, серія та номер: 895/06-034-504, виданий 17 вересня

2008 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ; іпотечний договір, серія та номер: ІД 895/06-034-504, виданий 17 вересня 2008 року, видавник АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Підставою внесення запису вказано: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

(з відкриттям розділу), індексний номер: 44710265 від 19 грудня 2018 року 14:21:10, ОСОБА_4 , КП «Реєстраційний-центр», Черкаська область

(а. с. 88, т. 1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06 лютого 2020 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В.

на підставі передавального акта, серія та номер: 10221-10229, виданого

11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсоха С. С., зареєстровано право власності

на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», як правонаступником

АТ «Укрсоцбанк» (а. с. 47-53, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої

або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання

про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8частини першої статті 411, частиною другоюстатті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон

або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,

яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги

такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту,

який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі у редакції, чинній на 12 травня 2006 року, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає

на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає

на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги

за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини перша та третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням

про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем

і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення

на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя

не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України

«Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 звернулася

до суду з позовом до КП «Реєстраційний центр», АТ «Альфа-Банк»

про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування рішення про реєстрацію права власності та скасування записів

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , зробив висновок про те, що позивач обрала неефективний спосіб судового захисту порушеного права, оскільки одночасно з позовними вимогами

про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем не заявлено вимоги про визнання, зміну чи припинення речових прав на спірне нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду

та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , вказав, що незаявлення вимоги про скасування, зміну чи припинення відповідного речового права не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправними дій державного реєстратора

та скасування державної реєстрації. При цьому суд уважав доведеним протиправність рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Верховний Суд уважає такі висновки апеляційного суду є передчасними,

а доводи касаційної скарги частково обґрунтованими з огляду на таке.

Щодо повідомлення боржника про усунення порушення зобов`язання

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України

«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тут і далі у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності

на спірну квартиру станом на 07 березня 2018 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання

і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У статті 18 вказаного Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він

є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш

ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення

на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається

без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання

на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення

на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі

№ 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, серед іншого, визначено відповідним Порядком.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час реєстрації права власності станом на 08 грудня 2018 року) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження

про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги

про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві

та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ,

що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним

від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем,

а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто цим Порядком визначено вичерпний перелік обов`язкових

для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені,

на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності

на предмет іпотеки за договором, що містить застереження

про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході

її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Отже, наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника,

аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження

№ 14-501цс18; від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18; від 29 вересня 2020 року у справі

№ 757/13243/17, провадження № 14-711цс19.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 , серед іншого, посилалася на те, що іпотекодержатель не надсилав їй повідомлення

про наміри чи перереєстрацію права власності.

Надаючи оцінку цим доводам, суд апеляційної інстанції, вказав про те,

що банк не надав доказів на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги від 26 березня 2018 року про усунення порушень.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк»

26 березня 2018 року було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання

на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № 151/18 на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1

(а. с. 82, т. 1).

Відповідач на підтвердження обставин направлення ОСОБА_1 вказаного повідомлення надав копію опису вкладення цінного листа на ім`я ОСОБА_1 , список (реєстр) згрупованих відправлень рекомендованих листів, де, у тому числі, зазначено одержувачем ОСОБА_1 ( № 13, 14, 15 ) за трек-номерами: 148, 146, 144 (а. с. 85 зворот-86, т. 1).

У касаційній скарзі заявник указує, що цінні листи були повернуті на адресу товариства з відміткою «за закінченням терміну зберігання», після чого були повторно надіслані за допомогою кур`єрської служби товариства

з обмеженою відповідальністю «Темапол». Однак, повідомлення про вручення кур`єрського відправлення повернулися, причина невручення - «відмова». Вказане також підтверджується квитанцією, отриманою банком у відділенні зв`язку, відповідно до якої датою отримання повідомлень

є 27 березня 2018 року.

Про це АТ «Альфа-Банк» також зазначало у відзиві на позовну заяву

(а. с. 69-80, т. 1). Однак, указаному апеляційним судом не надано належної правової оцінки, що є порушенням статті 89, пункту 3 частини четвертої статті 265, підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України.

З огляду на наявність трьох трек-номерів суду слід з`ясувати, який саме документ було направлено позивачу товариством за цими рекомендованими повідомленнями, чи відмовлялася ОСОБА_1

від їх отримання, та яке було надано державному реєстратору для реєстрації права власності за банком. При чому суду необхідно звернути увагу й на те, що підставою для вчинення реєстраційної дії слугував інший документ, - рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: 14 7, виданий 18 жовтня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк».

Вказані докази не досліджувалися судом, а обставини, зазначені сторонами, не перевірялися належним чином, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції).

Зазначене свідчить про передчасність зроблених апеляційним судом висновків у цій частині, а тому доводи касаційної скарги у відповідній частині заслуговують на увагу.

Верховний Суд наголошує на тому, що повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини

не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Поведінку особи щодо свідомої відмови отримання поштових листів

не можна визнати добросовісною та розумною (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 921/383/20).

Таким чином, при новому розгляді суду необхідно врахувати вищенаведене, надати належну оцінку доказам направлення повідомлення/вимоги,

її отримання, чи ухилення від отримання такої вимоги.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала на наявність інших договорів кредиту, укладених між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк», й відповідно іпотечних договорів, укладених між нею, ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк».

Апеляційний суд указаному не надав жодної оцінки та залишив поза увагою, що підставою для реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк»

був договір кредиту від 17 вересня 2008 року (а. с. 26-30, т. 1) та іпотечний договір від 17 вересня 2008 року, який відсутній в матеріалах справи,

та якому не була надана належна правова оцінка.

Більше того, у повідомленні від 26 березня 2018 року за вих. № 151/18 банк вимагав від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатити борг саме за кредитним договором від 17 вересня 2008 року № 895/06-034-504.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2012 року (справа № 2-4255/2011), задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси

від 24 січня 2012 року та задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення

на предмет іпотеки за іпотечними договорами: від 26 січня 2007 року,

від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і АКБ «Укрсоцбанк»

на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, у рахунок погашення боргу за кредитними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними

між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 , у розмірі 637 960,13 грн. Установлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни

на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У позовній заяві позивач посилалася на вказане судове рішення, якому апеляційним судом не надано жодної правової оцінки.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з того,

що спірна квартира використовується ОСОБА_1 та членами її сім`ї

як місце постійного проживання.

Касаційна скарга мотивована доводами про те, що ОСОБА_2 , позичальнику, належить на праві власності 1/3 частина квартири

АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними доказами, зокрема, інформацією з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 231825045

від 10 листопада 2020 року) (а. с. 128-139, т. 1).

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою указаний факт, який впливає на правильне застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що предмет іпотеки використовується позивачем та членами її сім`ї як місце постійного проживання, що підтверджується, зокрема, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданою ПП «Утримання багатоквартирних будинків» 16 липня 2014 року за вих. № 431,

не є беззаперечним доказом правильності застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого

як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо порушення прав дитини

Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України

«Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його

як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вона у своїй постанові

від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження

№ 14-711цс19) підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15), який зводиться до наступного: правочин,

що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти,

за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки

та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста

статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права

та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним (пункти 88-90).

Тобто судам при вирішенні подібних справ у кожному конкретному випадку необхідно перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце

її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло,

яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Щодо позовних вимог до державного реєстратора

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних

з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем

та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань

і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови: від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року

у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року

у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18,

від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36))».

Отже, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора

про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно не можуть бути звернені до державного реєстратора.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц,

від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року

у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2021 року та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зробив суперечливі та взаємовиключні висновки, а саме, що:

- державний реєстратор Діденко О. П. є неналежним відповідачем, а тому

у задоволенні позову слід відмовити;

- участь державного реєстратора у справі у якості відповідача не впливає на правильність висновків суду та не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки належний відповідач залучений до участі у справі.

Виходячи із процесуальних повноважень суду касаційної інстанції

(статті 400, 409 ЦПК України), Верховний Суд не може встановити,

які саме висновки суду щодо вирішення указаних позовних вимог покладено в основу судового рішення.

Крім цього, Верховний Суд зауважує, що під час нового розгляду апеляційному суду слід надати оцінку ефективності обраного позивачем способу судового захисту, врахувавши при цьому правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня

2022 року у справі № 914/2350/18 (№ 914/608/20), провадження

№ 12-83гс21.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення

про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

Більше того, у спорах щодо оскарження рішень (записів) про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,

що є предметом іпотеки,на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), Велика Палата сформувала сталу практику в частині належного (ефективного) способу захисту прав іпотекодавця саме у спосіб оскарження таких рішень (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18),

від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження

№ 11-474апп19), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), від 19 травня 2020 року у справі

№ 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20) та багатьох інших).

Верховний Суд також звертає увагу й на порушення апеляційним судом вимог статті 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства. Позивачем не заявлялася вимога про припинення права власності

АТ «Альфа-Банк» на майно. Натомість, суд апеляційної інстанції, припинив право власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру, тобто вийшов за межі позовних вимог.

Таким чином, під час нового розгляду суду належить врахувати вищевикладене, належним чином з`ясувати характер спірних правовідносин, дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм та аргументам сторін відповідну правову оцінку, надати оцінку ефективності обраного позивачем способу судового захисту й ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Крім вищенаведеного, апеляційний суд не звернув уваги на те, що районний суд розглянув справу, зазначивши учасником справи - третьою особою - неповнолітню особу - ОСОБА_3 . Разом з тим, згідно зі статтями 46, 47 ЦПК України неповнолітня особа не має цивільної процесуальної правосуб`єктності.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції,

якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції

(частина четверта статті 411 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий апеляційний розгляд, розподіл судових витрат касаційним судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець