Справа № 357/984/23
Провадження № 2/357/898/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ярмола О. Я.

при секретарі Пустовій Ю. В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача,-

В С Т А Н О В И В:

26.01.2023 року позивач, яка також діє в інтересах своєї малорлітньої доньки, звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача.

Ухвалою суду від 06.03.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження, 10.05.2023 року представник позивача, адвокат Шевчук Ю.І. направив суду заяву про залишення зазначеної позову без розгляду оскільки позовні вимоги відповідач задовольнив та, на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України, адвокат Шевчук Ю.І. просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Представник позивача адвокат Шевчук Ю.І. в судовому засіданні підтримав клопотання про стягнення з відповідача судових витрат.

Відповідач в судовому засіданні підтримав клопотання щодо залишення позову без розгляду, та заперечив вимогу про стягнення з нього судових витрат.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення заяви виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Диспозитивність цивільного судочинства передбачає можливість учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зокрема право позивача у односторонньому порядку відмовитися від судового захисту заявленої ним вимоги.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Суд оглянувши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає залишенню без розгляду.

Щодо вимог представника позивача про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

На підтвердження обставин понесених судових витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Даний позов залишено без розгляду на стадії підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача.

Представником позивача зазначено, що було здійснено витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 07.12.2022 року, актом виконаних робіт від 10.05.2023 року, квианцією прибуткового касового ордеру №4 від 07.12.2022 на оплату послуг адвоката.

Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Наявність спору між сторонами стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, та як наслідок, позивачем були понесені судові витрати на оплату судового збору 1073,60 грн. що документально підтверджено (а.с.3), і згідно ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, 50 % судового збору, тобто 536 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а інші частина сплаченого судового збору 536,80 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи, фактично, по суті не відбувався, спір вирішено після пред`явлення позову до суду, але до відкриття провадження у даній справі (06.03.2023р.). Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, добровільне задоволення відповідачем позовних вимог до відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про можливе стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу .

Керуючись ст. 12, 15, 133, 134, 137, 141, 142, 257 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача, - залишити без розгляду.

Задовольнити частково клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН невідомий) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в сумі 536,80 грн. (50% судового збору) та 2000 грн. (дві тисячі гривень) в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору, що становить 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) згідно квитанції від 24.01.2023року№ 0.0..1

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена, проголошена та підписана 12.05.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола