ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4276/22
провадження № 2/753/41/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Паламарчука М.А., відповідача-1 ОСОБА_2 , розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.Ді.Сі.Груп», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.Ді.Сі.Груп», ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.05.2019, укладений між ТОВ «ЕС.Ді.Сі.Груп» та ОСОБА_2 , та визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.10.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.05.2019, укладений між ТОВ «ЕС.Ді.Сі.Груп» та ОСОБА_2 , та про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.10.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладені з порушенням чинного законодавства, оскільки останні не можуть бути кредитором за валютним кредитним договором через відсутність достатньої дієздатності приймати платежі у доларах США від резидента-громадянина України. Так, на момент укладення оспорюваних договорів відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали та не мають відкритого банківського рахунку у доларах США, на який надано право примати платежі за кредитним договором. На думку позивача заміна кредитора за кредитним договором не повинна впливати на права та обов`язки кожної із сторін кредитного договору, в тому числі не повинна пливати на обов`язок боржника за зобов`язанням повернути кредит саме у тій валюті, в якій кредит було отримано.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 травня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/4276/22 за вказаним позовом в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 .

16 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачі відзив на позов не подали, відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 12б-07-Ил/09, за умовами якого банк відкриває позиальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовх забезпеченості. Поворотності, строковості, платності у розмірі 155590 доларів США зі сплатою процентів по процентній ставці 13,3 процентів річних строком до 16 вересня 2022 року (пункти 1.1, 3.1 договору).

17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належала іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 19 серпня 2003 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2009 року у справі №2-4734-2009 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та записано в реєстрову книгу №370-146 за реєстровим номером 43607, про що 26 травня 2010 року видано реєстраційне посвідчення № НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач, 26 грудня 2018 року за результатом відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2018-10-11-000035-b від 03 грудня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого серед іншого ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» набуло права вимоги за кредитним договором №126-07- Ил/09 від 17 вересня 2007 року та за договором іпотеки від 17 вересня 2007 року.

В подальшому 23 травня 2019 року між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за умовами якого ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» відступило, а ОСОБА_2 набув права вимоги за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року та за договором іпотеки від 17 вересня 2007 року. Згідно з Додатком № 1 до цього договору «Реєстр договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами» ОСОБА_2 набув право вимоги до позичальника ОСОБА_4 на суму 412 666,28 доларів США та 227 903,87 гривень.

18 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ОСОБА_2 відступив, а ОСОБА_3 набула права вимоги за кредитним договором №12б-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року та за договором іпотеки від 17 вересня 2007 року. Відповідно до додатку № 1 до Договору ОСОБА_3 набула право вимоги до позичальника ОСОБА_4 на суму 412 666,28 доларів США та 227 903,87 гривень.

Вважаючи, що оскаржувані договори від 23 травня 2019 року між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» та ОСОБА_2 та від 18 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки набувачі прав вимоги не можуть бути кредиторами за валютним кредитним договором через відсутність достатньої дієздатності приймати платежі у доларах США від резидента-громадянина України, позивач просить визнати ці договори недійсним.

Як передбачено статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша стаття 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статями 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання, і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника.

Як слідує зі змісту оскаржуваних договорів, їх предметом була передача права вимоги за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року та за договором іпотеки від 17 вересня 2007 року до боржника ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 не є позичальником за кредитним договором та боржником у кредитному зобов`язанні. Позивач зазначає і це підтверджується Додатком № 1 до оспорюваних договорів, що порука ОСОБА_1 за кредитним договором припинена згідно з рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2010 року.

Отже, з наведених позивачем підстав позову укладення відповідачами оспорюваних договорів не порушує права позивача.

Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Такий висновок викладений зокрема, у постанові Великої Плати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Як визначено статтею 2 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютне регулювання в Україні ґрунтується, зокрема, на принципі свободи здійснення валютних операцій, що передбачає:

право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн;

право фізичних та юридичних осіб - резидентів придбавати валютні цінності, активи за кордоном, переміщувати через митний кордон України валютні цінності;

Статтею 4 цього Закону визначено, що свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом.

Законодавство України не містить заборони фізичним особам відкривати рахунки у іноземній валюті та приймати на них відповідні перекази у іноземній валюті. Позивачем не наведено жодних доводів, які б свідчили про наявність таких заборон.

З таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.Ді.Сі.Груп», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08 лютого 2024 року.

Суддя О.В. Якусик