№ 336/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю: секретаря судового засідання Журавель Д.В.;

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Тивоненка Д.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 (колишнє прізвище ОСОБА_4 ) в особі представника адвоката Харькова В.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 01.02.2022 року (справа № 336/728/22), стягнуто с ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину , починаючи з 28.01.2022 року, щомісячно і досягнення дітьми повноліття. Позивач також зазначала, що судовий наказ про стягнення аліментів було нею звернено до примусового виконання 15.12.2022 року, проте відповідач не в повному обсязі сплачує аліменти на дітей. Наразі виникла необхідність подати позов про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування малолітньої ОСОБА_7 , оскільки вона з 25.01.2022 р. по 26.01.2022 р. перебувала на лікуванні в отоларингологічному відділенні, вартість її лікування (операція) склала 9959 грн. 40 коп. Ця сума було повністю оплачена матір`ю дитини, батько дитини не надав коштів на її лікування, тому вважає, що половина коштів має бути стягнута з відповідача. Посилаючись на положення статті 185 СК України, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 4979 грн. 70 коп. додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини, а також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., які були нею понесені.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2023 року відкрито провадження в цій справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01.02.2023 р. (а.с. 40).

31.01.2023 р. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою і госпіталізацією адвоката Харькова В.О., який представляє інтереси позивача (а.с. 44-47).

01.02.2023 р. до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Тивоненка Д.С., в якому він просив відкласти розгляд справи для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи і підготовкою (а.с. 48-51).

01.02.2023 р. судове засідання відкладено на 14.02.2023 р.

09.02.2023 р. від представника відповідача адвоката Тивоненка Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначалося, що відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставним, оскільки у січні 2022 року він перерахував на картку позивачки аліменти на загадьну суму 7500 грн. тобто, він почав сплачувати аліменти добровільно ще до видачі судового наказу від 01.02.2022 року. Відповідач не є правником, тому під час перерахування коштів зазначив призначення платежу «аліменти». Відповідач вказав, що позивач звернулася із цим позовом лише після спливу 1 року з дня надання медичних послуг і вважає, що метою цього спору є пряягнення позивачки довести суду в іншій справі (про поділ майна подружжя), що спільним дітям не вистачає коштів, щоб суд відступив від засад рівності часток у спільній власності подружжя. Також позивач вказує на те, що він добровільно у січні 2022 року сплатив позивачці кошти у сумі 7500 грн., відтак у нього відстуній обов`язок повторно фінансувати витрати позивачки на медичні послуги, тому просив суд постановити ухвалу, якою закрити провадження у цій справі. Щодо судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу, то позивач вважає, що ціна наданих адвокатом послуг є завищеною та необґрунтованою, оскільки цу 50% від ціни позову, визнає суму судових витрат у розмірі 300 грн. Позивач, вказавши на те, що попередній (орієнтовний) розмір його витрат на професійну правничу допомогу складає 11500 грн., у відзиві просив узадоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 54-59).

Судове засідання, яке відбулося 14.02.2023 р., відкладено за клопотанням представника позивача в зв`язку з необхідністю ознайомлення відзиву на позовну заяву. Повторне судове засідання призначено на 21.03.2023 р. (а.с. 73).

23.02.2023 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач вказує, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021р. в цивільній справі № 336/8711/21, шлюбні відносини фактично припинені з 06.10.2021 року. З 06.10.2021 р. по 06.01.2022 р. позивачка самостійно утримувала обох дітей, вбачаючи, що від відповідача грошей не буде, звернулася до суду і 01.02.2022 р. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів. Відповідач на обох дітей сплатив аліменти у розмірі 4000+3500 = 7500 грн. тільки 06.01.2022 р. та 31.01.2022 р., причому відповідач вказував, що загальна сума аліментів, сплачених ним, складає 9700 грн. (проте докази є лише на 7500 грн.). Така сума значно менше, аніж передбачений законом розмір аліментів щомісяця (не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину). Оскільки малолітня ОСОБА_5 захворіла, їй знадобилося оперативне лікування, за яке терміново треба було сплатити велику суму грошей. Мати дитини ОСОБА_8 фактично понесла спонтанні, не плановані додаткові витрати на дитину в розмірі 9959, 40 грн., що було викликано хворобою малолітньої ОСОБА_7 , тобто, особливими обставинами. Також представник позивача вказав на те, що посилання відповідача на цивільну справу щодо поділу майна подружжя взагалі не має сенсу (а.с. 75-83).

21.03.2023 р. від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів розрахунку Шевченківського ВДВС щодо заборгованості відповідача зі сплати аліментів (а.с.90-98).

В судовому засіданні 21.03.2023р. відповідач та представник відповідача не мали заперечень щодо долучення до матеріалів справи та дослідження вказаних доказів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Харьков В.О. позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги. Вважає, що він перераховував такі кошти на рахунок позивачки, саме як додаткові витрати на лікування дитини, крім аліментів, що він надавав добровільно на утримання дітей. Просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову в повному обсязі. Проте пояснив суду, що він був обізнаний, що державний виконавець зарахував 7500 гривень у січні 2022 року в рахунок погашення заборгованості за аліментами, однак своїх заперечень проти цього державному виконавцю не виказував.

Представник відповідача - адвокат Тивоненко Д.Р. також заперечував проти позову, зазначав, що позивачка була згодна із розміром аліментів та допомоги, що надає відповідач, однак вказаний позов пред`явила лише з метою відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя, що є предметом іншої цивільної справи.

Згідно з положеннями статей 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 20.09.2014 був зареєстрований шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції бласті за актовим записом № 416 (а.с. 15).

У вказаному шлюбі у сторін народилися діти: 04.10.2015 р. дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (а.с. 16-17).

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с.18).

Прізвище позивачки було 17.06.2022 р. змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_9 в зв`язку з реєстрацією позивачем шлюбу з ОСОБА_10 (а.с. 20).

Судовим наказом, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 01.02.2022 року (справа № 336/728/22), стягнуто с ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28.01.2022 року, щомісячно і досягнення дітьми повноліття (а.с. 19).

На підтвердження позовних вимог щодо понесених витрат на лікування дитини позивачем надано копії виписного епікризу хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з отоларингічного відділення ТОВ «Клініка Мотор-Січ», акт № ПУ-0000177 здачі-прийняття послуг за договором (сума медичних послуг склала 9959, 40 грн.) та копія чеку до фіскального чека № 19 від 25.01.2022 р. на предоплату медичних послуг у розмірі 10000 грн. (а.с. 25-27).

З цих письмових доказів вбачається, що малолітня ОСОБА_7 з 25.01.2022 р. по 26.01.2022 р. перебувала на лікуванні в отоларингологічному відділенні, вартість її лікування, зокрема, проведення операції під загальним знеболенням ендоскопічна шейверна аденотомія носу, склала 9959 грн. 40 коп. Ця сума було повністю оплачена матір`ю дитини ОСОБА_11 . Як зазначала позивач, батько дитини не надав коштів на лікування дитини, вона вимушена була подати даний позов, оскільки вважає, що половина коштів має бути стягнута з відповідача.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 , відповідач вказував, що він поніс додаткові витрати на лікування дитини, оскільки він добровільно у січні 2022 року перерахував позивачці грошові кошти в загальній сумі 7500 грн. В якості доказів надав суду копії платіжних доручень з ПриватБанку з яких видно, що ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_11 06.01.2022 року 4000 грн. та 31.01.2022 р. 3500 грн. В графі призначення платежу зазначено: аліменти (а.с. 69-70).

Відповідач вважає, що ці кошти помилково визначені у платіжних дорученнях як аліменти, оскільки він перерахував гроші на лікування доньки ОСОБА_5 , тому у позові слід відмовити.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 р. розірвано шлюб між сторонами, малолітні діти залишилися проживати з матір`ю ОСОБА_8 . Той факт, що діти проживають з матір`ю не заперечується сторонами, крім того, позивачем до матеріалів позовної заяви додано копію розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 438р від 22.12.2022 року про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.18, 28).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Тобто, якщо діти ОСОБА_5 та ОСОБА_13 проживають окремо від батька, то він мав сплачувати аліменти на їх утримання, починаючи з дня набрання чинності судовим рішенням про розірвання шлюбу - з 07.01.2022 року. Відповідач, посилаючись на те, що він добровільно перерахував на картковий рахунок ОСОБА_11 06.01.2022 року 4000 грн. та 31.01.2022 р. 3500 грн. (тобто, через рік після розірвання шлюбу) грошові кошти, вважає, що ця сума є не аліментами, а додатковими витратами на лікування доньки. Проте, відповідач не надав суду жодних доказів щодо сплати ним аліментів на двох дітей протягом цього року, тому доводи відповідача щодо понесених ним додаткових витрат суд вважає неприйнятними.

Крім того, позивачем в якості доказу стосовно того, що зазначена загальна сума грошових коштів 7500 грн. є саме аліментами, а не коштами, перерахованими відповідачем в якості додаткових витрат на лікування доньки, надано розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, складені відповідальним працівником Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі станом на 31.01.2023 р. і на 23.02.2023 р. (а.с. 93-97).

З цих розрахунків державного виконавця видно, що у січні 2022 року ОСОБА_2 було сплачено в рахунок погашення заборгованості по аліментам саме таку суму (як у платіжних дорученнях) 7500 грн.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що він не висував державному виконавцю заперечень щодо неправильного зарахування вказаних сум.

Відтак у суду не має підстав вважати грошові кошти в розмірі 7500 грн. такими, що сплачені відповідачем на користь позивача в якості додаткових витрат у зв`язку з хворобою малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, а саме, копію виписного епікризу хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з отоларингічного відділення ТОВ «Клініка Мотор-Січ», акт № ПУ-0000177 здачі-прийняття послуг за договором (сума медичних послуг склала 9959, 40 грн.) та копію чеку до фіскального чека № 19 від 25.01.2022 р. на предоплату медичних послуг, вважає, що позивач як матір малолітньої ОСОБА_5 сама в повному обсязі понесла додаткові витрати, пов`язані з хворобою доньки та її лікуванням у стаціонарі, а тому позивач вправі вимагати від батька дитини відшкодування половини цих витрат.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що акт здачі-прийняття послуг за договором не підписаний відповідачем, адже це не спростовує надання медичних послуг та оплату цих послуг.

Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на те, що в копії фіскального чека № 19 від 25.01.22 зазначено ім`я дочки сторін, якій надавалися медичні послуги, адже в силу свого віку (6 років) вона звісно не могла самостійно нести такі витрати. Щодо суми, зазначеної у цьому документі, це передплата за медичні послуги у розмірі 10 000 грн., однак позивач просить розділити фактично понесені витрати в розмірі 9959,40 грн., розмір яких підтверджений згаданим вище актом здачі-прийняття послуг.

Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на лікування дитини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів, підтверджених документально, у розмірі 4979, 70 грн

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Суд бере до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що позивач 22.12.2022 р. уклала з адвокатом Харьковим В.О. договір про надання юридичної (правової допомоги) (а.с. 31-33).

Згідно з актом виконаних робіт від 03.01.2023 р. адвокат Харьков В.О. (Виконавець) надав, а ОСОБА_3 (Замовник) прийняла юридичні послуги щодо підготовлення та передачі до суду позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину: юоридична консультація 200 грн., аналіз судової практики Верховного Суду 300 грн., написання позовної заяви та направлення її до суду 2000 грн., загальна вартість послуг 2500 грн. (а.с. 34).

З довідки про оплату гонорару (винагороди) вбачається, що ОСОБА_3 здійснила оплату гонорару (винагороди) адвоката в повному обсязі в розмірі 2500 грн. (а.с. 36).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що такий розмір адвокатських витрат є реальним та необхідним і відповідає критерію розумності витрат на правову допомогу, то вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 264, 273, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4979,70 гривень, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.03.2023.

Суддя Є.С. Боєв 21.03.23