Провадження № 2/205/615/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22 листопада 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію в сумі 172 882,02 грн. за частку вартості автомобіля КІА К5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрованого 02 квітня 2021 року за ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1 728,82 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн., витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1 200,00 грн.

Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. У період перебування у шлюбі 02 березня 2021 року сторонами за спільні кошти придбано автомобіль КІА К5, державний номер НОМЕР_1 . Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області автомобіль КІА К5, державний номер НОМЕР_1 , 02 квітня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_3 . Відповідач в період шлюбу без згоди позивача переоформив вказаний автомобіль на свою матір ОСОБА_3 . Відповідно до звіту № YD06222 про оцінку транспортного засобу від 04 серпня 2022 року ринкова вартість автомобіля КІА К5, державний номер НОМЕР_1 , складає 345 764,05 грн., що становить 9 455,217 доларів США згідно з курсом НБУ на дату оцінки. Вартість частини вказаного автомобіля становить 172 882,02 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що до укладення шлюбу з позивачем, а саме з 16 жовтня 2016 року йому на праві приватної власності належав автомобіль Mazda Premacy, який 12 жовтня 2018 року був ним проданий і за ці кошти відповідач придбав автомобіль Volkswagen Passat, який 10 червня 2020 року був проданий позивачем. За виручені кошти відповідач придбав автомобільSkoda Superb, який був проданий і 02 березня 2021 року за виручені кошти відповідачем придбаний спірний автомобіль КІА К5. Таким чином, спільні кошти в придбання вказаних автомобілів не вкладались, а спірний автомобіль КІА К5 був придбаний відповідачем за кошти, які належали йому особисто.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іваненкова Н.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дунаєв В.В. позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 101 348,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 16 вересня 2017 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року, яке набрало законної сили 31 липня 2021 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8).

У період шлюбу сторонами 02 березня 2021 року за спільні кошти придбано автомобіль КІА К5, державний номер НОМЕР_1 .

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 12 жовтня 2021 року № 31/4-228аз вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 10 жовтня 2021 року за ОСОБА_2 :

-19 листопада 2016 року зареєстровано транспортний засіб марки Mazda Premacy, 2003 р.в., 12 жовтня 2018 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника;

-16 жовтня 2019 року зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2007 р.в., 10 червня 2020 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника;

-26 травня 2020 року зареєстровано транспортний засіб марки Skoda Superb, 2008 р.в., 10 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника;

-02 березня 2021 року зареєстровано транспортний засіб марки КІА К5, 2015 р.в., 02 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з іншим номерним знаком перереєстровано на нового власника (а.с. 9).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 02 листопада 2021 року № 31/4-236аз станом на 31 жовтня 2021 року транспортний засіб КІА К5 з іншим номерним знаком ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , 02 квітня 2021 року вказаний транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 10).

Тобто відповідачем 02 квітня 2021 року спірний автомобіль був відчужений та зареєстрований за ОСОБА_3 . При цьому, позивач письмової згоди на відчуження автомобілю КІА К5, д/н НОМЕР_1 , не надавала.

Статтями 69 та 70 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно звіту № YD06222 про оцінку транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_5 04 серпня 2022 року, ринкова вартість автомобіля КІА К5, державний номер НОМЕР_1 , складає 345 764,05 грн., що становить 9 455,217 доларів США згідно з курсом НБУ на дату оцінки (а.с. 56-61).

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до положень ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно правового висновку Верховного суду України у справі за № 6-54цс17, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11 роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач зазначала, що кошти отримані від відчуження автомобілю були використані відповідачем на свій розсуд проти її волі, не в інтересах сім`ї та не на її потреби.

Суд виходить із того, що із відчуженням відповідачем 02 квітня 2021 року автомобілю КІА К5, д/н НОМЕР_1 , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач набув у володіння грошові кошти, які були сплачені йому за вказаний автомобіль, а відтак, із моменту переходу права власності на спірний автомобіль до нового власника, який є добросовісним набувачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя стали грошові кошти, які отримав відповідач за вказаним договором.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти витрачені на придбання вищезазначеного автомобіля були його особистими коштами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина вартості вищевказаного автомобілю, визначена звітом № YD06222 про оцінку транспортного засобу від 04 серпня 2022 року, тобто 172 882,02 грн. (345 764,05 грн. : 2 = 172 882,02 грн.).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 728,82 грн., витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1 200,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ільєнком Ю.В., квитанцію до прибуткового касового ордера № 1-11-21 від 01 листопада 2021 року на суму 7 500,00 грн., довідку-розрахунок наданої правової допомоги за угодою про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року, акт виконаних робіт від 19 листопада 2021 року (а.с. 14-19).

З акту виконаних робіт від 19 листопада 2021 року вбачається, що адвокатом надані наступні послуги:

-аналіз наданих клієнтом документів, усні консультації 2 год. х 1 500,00 грн. = 3 000,00 грн.;

-складання та подання до суду процесуальних документів по цивільному позову 2 год. х 1 500,00 грн. = 3 000,00 грн.;

-складання та запит до Головного сервісного центру МВС 1 год. х 1 500,00 грн. = 1 500,00 грн.,

всього 5 год. х 1 500,00 грн. = 7 500,00 грн.

Разом з тим, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, пропорційність витрат до предмета спору, керуючись принципами справедливості та розумності, суд доходить висновку, що внесені адвокатом до акту виконаних ним робіт послуги в частині аналізу наданих клієнтом документів та усних консультацій не відповідають розміру витраченого часу та вартості таких послуг. Тому з цих підстав суд вважає необхідним зменшити їх вартість до 750,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 8 178,82 грн., з яких: 1 728,82 грн. судовий збір, 5 250,00 грн. витрати на правничу допомогу, 1 200,00 грн. витрати на проведення оцінки транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60-61, 69-70 СК України, ст. ст. 15-16, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію в сумі 172 882,02 грн. (сто сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 02 копійки) за частку вартості автомобіля КІА К5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрованого 02.04.2021 року за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 178,82 грн. (вісім тисяч сто сімдесят вісім гривень 82 копійки), з яких: 1 728,82 грн. судовий збір, 5 250,00 грн. витрати на правничу допомогу, 1 200,00 грн. витрати на проведення оцінки транспортного засобу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2023 року.

Суддя Н.В. Басова