Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/10875/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ліневич Максим Томашевич, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ліневича Максима Томашевича, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року адвокат Ліневич М.Т., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 5 лютого 2018 року між його довірителем та відповідачем укладений договір фінансового лізингу, згідно з яким ТОВ « Автокредит Плюс» передало ОСОБА_1 автомобіль Nissan Maxima, 2005 року випуску, вартістю 156000 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою щомісячних платежів.

Оскільки вказаний договір не був нотаріально посвідчений, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, сплачених ним на підставі цього договору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 9 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 6 вересня 2021 року, стягнуто з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 68893 грн. 56 коп.

При цьому, вирішуючи спір, суди виходили з того, що за період з 5 лютого 2018 року по 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 сплачено щомісячними платежами грошові кошти у розмірі 90700 грн., з яких 21806 грн. 44 коп. становлять відсотки за користування предметом лізингу. Таким чином, суд стягнув з відповідача 68893 грн. 56 коп., що становить різницю між сплаченими коштами та сумою, яка зарахована на сплату відсотків.

Однак, під час розгляду даної справи відповідач повідомив, що за період з 5 лютого 2018 року по 20 грудня 2019 року на транзитний рахунок лізингодавця ОСОБА_2 внесено кошти на у розмірі 124439 грн. Отже, загальний розмір коштів, які лізингодавець зобов`язаний повернути у зв`язку із застосуванням наслідків нікчемного правочину, з урахуванням суми, яка була стягнута на підставі рішення суду, становить 33739 грн. ( 124439 грн. 68893,56 грн. 21806,44 грн.)

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 33739 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ліневич М.Т., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення коштів, які були внесені ОСОБА_2 за період з 26 лютого 2019 року по 20 грудня 2019 року. Оскільки вказані кошти вносились щомісячно періодичними платежами, вважає, що позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку внесення кожного чергового платежу. Отже, строк позовної давності до платежів, внесених за період з 26 лютого 2019 року по 20 грудня 2019 року, спливає з 26 лютого 2022 року по 20 грудня 2022 року, відповідно. З позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 24 грудня 2021 року, тобто у межах строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ « Автокредит плюс» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Зокрема, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом про нікчемність не посвідченого нотаріально договору фінансового лізингу №АРNК3658 від 5 лютого 2018 року та застосування наслідків нікчемності такого договору.

Вважає, що право на звернення до суду з даним позовом виникло 5 лютого 2018 року, проте за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 24 грудня 2021 року, тобто вже після спливу трирічного строку позовної давності.

Вказує, що вимога про стягнення 33739 грн. є необґрунтованою, адже належних та допустимих доказів сплати вказаної суми ОСОБА_1 не надано.

Окрім того, суми, що підлягають утриманню з позивача внаслідок застосування наслідків недійсності, значно перевищують суму, яку позивач просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення адвоката Ліневича М.Т., колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 5 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» укладений договір про надання фінансового лізингу №APNK3658, за умовами якого ТОВ « Автокредит Плюс» передало ОСОБА_2 у лізинг автомобіль марки NISSAN Maxima, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ., на строк 60 місяців з моменту підписання додатку 2 (графік лізингових платежів).

Договором передбачено, що після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 55000 грн на транзитний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в AT "ТасКомБанк", для подальшого зарахування на рахунок ТОВ "Автокредит Плюс".

Розмір щомісячних платежів за договором лізингу, передбачений сторонами у додатку №2 (графік лізингових платежів) до договору лізингу №APNK3658, включає відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісію лізингової компанії та становить 3200 грн.

5 лютого 2018 року позивачу передано у лізинг автомобіль марки NISSAN Maxima 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 156000 грн.

8 лютого 2020 року позивач передав вказаний автомобіль ТОВ « Автокредит Плюс» на підставі події «Дефолт», про що складено акт приймання-передачі предмету лізингу.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 9 лютого 2021 року у цивільній справі №296/5712/20 позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Автокредит Плюс» стягнуто з ТзОВ "Автокредит Плюс" на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 68893,56 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 6 вересня 2021 року вищевказане судове рішення в частині стягнення з ТзОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшивши суму вказаних витрат з 17070 грн до 12430,05 грн. В решті рішення залишено без змін.

Вказаним рішенням встановлено, що договір фінансового лізингу №АР№С3658 від 5 лютого 2018 року укладений без дотримання письмової нотаріальної форми, тому є нікчемним, відтак на користь ОСОБА_1 стягнуто в межах заявлених вимог грошові кошти у розмірі 68893,56 грн за вирахуванням плати (відсотків) за користування предметом лізингу (90 700 грн - 21 806,44 грн).

Також рішенням у справі №296/5712/20 встановлено, що на виконання укладеного договору фінансового лізингу №АР№С3658 від 5 лютого 2018 року позивач сплатив ТОВ "Автокредит Плюс" авансовий платіж в сумі 55000 грн; за період з 5 лютого 2018 року по 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 сплачено щомісячними платежами грошові кошти на загальну суму 90700 грн; за період з 5 лютого 2018 року по 20 грудня 2019 року на транзитний рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_1 було внесено суму у розмірі 124439 грн.

Таким чином, рішенням від 9 лютого 2021 року встановлено (констатовано) нікчемність договору фінансового лізингу №АР№С3658 від 5 лютого 2018 року.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відтак, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Оскільки на виконання нікчемного договору позивачем сплачено на користь ТОВ « Автокредит Плюс» грошові кошти в розмірі 124439 грн., й враховуючи ту обставину, що на користь ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення суду стягнуто 68893 грн. 56 коп., позовні вимоги є обгрунтованими.

Однак, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Так, відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.3 ст.261 ЦПК України, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

5 лютого 2018 року ОСОБА_1 на виконання умов договору фінансового лізингу №АРNК3658 сплатив ТОВ Автокредит Плюс авансовий платіж в розмірі 55000 грн.

Таким чином, перебіг позовної давності в даному випадку розпочався 5 лютого 2018 року та закінчився 5 лютого 2021 року.

Позивач звернувся до суду 24 грудня 2021 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності, а представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

У зв`язку із вищевикладеним, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ліневича Максима Томашевича, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: