Справа № 638/5572/21
Провадження № 2/638/655/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович про скасування державної реєстрації прав, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Харківська міська рада звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення літ. «Т-1» загальною площею 28,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав. Стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позову Харківська міська рада зазначає, що Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради досліджувалась інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та було встановлено, що у порушення вимог законодавства України, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 відкрито розділ об`єкта нерухомого майна №101 та зареєстровано право власності на нежитлове приміщення літ. «Т-1» загальною площею 28,7 кв.м по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що державна реєстрація спірного об`єкту є правомірною, підставою для її здійснення було: технічний паспорт від 14.10.2019; рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.08.2002 № 911; акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкту в експлуатацію від 27.08.2002. Крім того зазначає, що з 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки зі строком дії до 01.11.2017; з 2017 року відповідач постійно намагається поновити договір оренди земельної ділянки та продовжує сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач вважає викладені доводи відповідача безпідставними, хибними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що спірний об`єкт є тимчасовим павільйоном очікування, а фактично відповідач ОСОБА_1 протиправно зареєстрував таку споруду як об`єкт нерухомого майна.

В судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 у задоволенні позову просила відмовити та пояснила, що висновок позивача про те, що павільйон очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, без улаштування фундаменту, виконаний з легких матеріалів є помилковим з огляду на наявність Робочого проєкту для будівництва павільйону очікування транспорту зі вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі та Дозволу на виконання будівельних робіт, зі змісту яких вбачається наявність фундаменту павільйону за вказаною адресою. Щодо зайняття земельної ділянки представник відповідача пояснила, що між позивачем Харківською міською радою та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки від 04.04.2013 зі строком дії до 01.09.2014, у подальшому Рішенням Харківської міської ради від 29.10.2014 № 1676/14 поновлено право оренди земельної ділянки по договору оренди земельної ділянки до 01.11.2017; з 2017 по теперішній час відповідач ОСОБА_1 постійно намагається здійснити державну реєстрацію нового договору оренди землі та продовжує своєчасно сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою від 24 травня 2021 року провадження у справі відкрите.

10 червня 2021 року представник позивача звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог та доповнення підстав позову, зобов`язавши відповідача ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 від нежитлової будівлі літ. «Т-1» з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

10.06.2021 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_1 у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (відчуження, дарування, продажу застави та ін.) щодо нежитлового приміщення літ. «Т-1» за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 101).

11 червня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2021 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (відчуження, дарування, продажу застави та ін.) щодо нежитлового приміщення літ. «Т-1» за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 101).

05 липня 2021 року надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2022 позовну заяву в редакції від 10 червня 2021 року повернуто позивачеві, залишивши її без розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, в силу частини другої статті 328 ЦК України презюмується правомірність набуття власником права власності на майно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 251675813 від 07.04.2021 приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. зареєстровано право власності на нежитлове приміщення літ. «Т-1» загальною площею 28,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (рішення від 01.11.2019 № 49478587). Підставою для державної реєстрації прав визначено: технічний паспорт від 14.10.2019, серія та номер: 151019, виданий ТОВ «БУДГРУПП»; рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.08.2002 № 911; акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкту в експлуатацію від 27.08.2002.

У позовній заяві позивач Харківська міська рада посилається на статтю 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва тажитлово-комунальногогосподарства України від 21.10.2011 № 244 та зазначає, що вказана вище реєстрація проведена протиправно, оскільки вищевказані документи видані на тимчасову споруду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Тобто, за приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації.

У законодавстві України вирізняються такі об`єкти, як нерухоме майно та тимчасові споруди, що мають різний правовий статус. Так, нерухоме майно, переміщення якого неможливе без його знецінення та зміни призначення, підлягає державній реєстрації і його власник отримує статус власника такого майна. Водночас тимчасові споруди, зокрема, виготовляються з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо, а також не потребують державної реєстрації та внесення до технічних документів та кадастру, і їх власник не набуває статусу власника нерухомого майна (постанова Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 910/4055/18).

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що 29.03.2002 було отримано Дозвіл на виконання будівельних робіт № 125.

Розпорядженням Харківського міського голови від 19.08.2002 № 1681 призначено Державну приймальну комісію для прийняття в експлуатацію тимчасового павільйону очікування транспорту з вбудованими приміщеннями дрібно-роздрібної торгівлі по АДРЕСА_1 .

Зазначена комісія прийняла в експлуатацію та видала Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію (далі- Акт), затвердженого рішенням Харківського міськвиконкому від 11.09.2002 № 911.

Виходячи з положень Акту, будівництво здійснено на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 10.10.2001 №1815, згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт від 29.03.2002 №125.

Технічний паспорт, виготовлений станом на 14.10.2019 (інвентаризаційна справа №151019), виданий ТОВ «БУДГРУПП», містить експлікації та характеристики об`єкта, де зазначено про наявність фундаменту, виконаного з цегли, матеріал стін, перекриття та ін., що характеризує об`єкт як нерухомість. Наданий позивачем технічний паспорт доводить капітальність нежитлового приміщення літ. «Т-1» за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки містить інформацію щодо наявності та типу фундаменту.

Посилання позивача на неналежність зазначеного Акту через позначку «тимчасовий павільйон» є помилковим, адже вказаний Акт є чинним, не скасованим у судовому порядку, та є правомірною підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, нежитлова будівля - торгівельний павільйон літ. «Т-1» загальною площею 28,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є капітальною спорудою, розташованою на цегляному фундаменті, що підтверджується технічним паспортом на неї та право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність позивачем належності спірного об`єкту до тимчасових споруд, без улаштування фундаменту.

Відповідно ч.2 ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За постановою Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18 вказано, що у вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування.Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. При цьому, відсутність у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. У таких випадках положення статті 212 ЗКУ застосуванню не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц також дійшла до висновку, що «не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 не ухиляється та не заперечує щодо переукладення договір оренди земельної ділянки, що, зокрема, підтверджується тим, що він по теперішній час продовжує сплачувати орендну плату за її використання і ця обставина позивачем не спростована.

Крім цього, заявою від 29.07.2020 на ім`я міського голови м. Харкова відповідач ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки для обслуговування та експлуатації нежитлової будівлі - павільйону очікування пасажирського транспорту з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі літ. «Т-1» загальною площею 28,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про намір та намагання укладення нового договору оренди земельної ділянки.

Слід зазначити, що чинним законодавством України не передбачено, що у зв`язку з несвоєчасним оформленням договору тимчасового користування (оренди) земельної ділянки, розташоване на ній нерухоме майно, зареєстроване відповідно до законодавства України та таке, що є предметом права власності стає самовільним.

Будь-яких доказів на спростування наданих представником відповідача свідчень позивач суду не надав.

За таких обставин, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 331,376,391 ЦК України, керуючись ст.ст. 1, 2,4, 5, 11, 76-80, 81, 89,141, 241, 247, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович про скасування державної реєстрації прав, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 25 січня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.