Провадження № 2/638/786/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківської обласної державної адміністрації, ДП "Харківський завод електроапаратури" про зняття заборони з нерухомого майна,

встановив:

06.07.2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Головко А.І., з позовом до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківської обласної державної адміністрації, ДП "Харківський завод електроапаратури", в якому просила суд скасувати обтяження «заборона» (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5620447, зареєстрований 07.09.2007 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі рішення б/н 22.01.1986., Облвиконком, яке внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно архівного номеру 2790153HARKOV1, архівна дата 24.04.2001, дата виникнення 21.04.2001, номер реєстру 14284, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.1984, зареєстрованого в реєстрі за №2-3118, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Харківському міському БТІ за № 138 26.07.1984. громадянин ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 140/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будов, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок, літ. А-1, дерев`яний, житловою площею 34,5 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 983 кв.м. При цьому, житловий будинок має такі надвірні будови: сарай, літ. Г, погреб, літ. Д, вбиральня, літ. Е, огорожу, №I-2. Згідно вказаного документу 140/300 частини вищевказаного житлового будинку з відповідного частиною надвірних будов належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 27.08.1980 за реєстровим №2-44І0, зареєстрованого Харківським міським БТІ 17.09.1980 за №188. Оцінка спадкового майна станом на 1984 рік становить 1 560,20 руб. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.01.2020. Згідно довідки Шостої Харківської державної нотаріальної контори №145/02-14 від 20.01.2021, до кола спадкоємців ОСОБА_2 , входить лише його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, під час реєстрації права власності на нерухоме майно було встановлено, що на нерухоме майно, що є предметом спадщини Першою Харківською міською нотаріальною конторою 24.04.2001 на підставі рішення Облвиконкому б/н від 22.01.1986 була зареєстрована заборона, архівний номер 27901153HARKOV1, архівна дата 24.04.2021, яка на цей час досі не знята. Вказане підтверджено також листом No222/02-32 від 28.01.2020 Першої Харківської державної нотаріальної контори та витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. Таким чином, про наявність вказаної заборони раніше, аніж необхідність реєстрації права власності на спадкове майно, позивачу відомо не було. У довідці N6201 від 11.05.2021, виданій ТОВ «Машбудторг» ОСОБА_1 , зазначено, що після обстеження на місці 10.05.2021 та встановлення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. утворено у результаті виділу 140/300 частин з житлового будинку по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 .

Під час проведення інвентаризації та виготовлення висновку щодо можливості виділу будинку від 09.04.2019 допущено помилку в адресі житлового будинку, який виділено ОСОБА_2 та помилково зазначено адресу: АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_1 . У зв`язку з обтяженням майна померлого ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не може зареєструвати право власності на належне їй за законом спадкове майно. Так, рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів б/н від 22.01.1986 дозволено знесення будинків, які належать на праві класності громадянам відповідно до додатку, зокрема, будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв?язку з відведенням земельних ділянок Державному підприємству «Харківський завод Електроапаратури» під державне будівництво. Проте, вказане рішення Облвиконкому виконано не було та на цей час, зі сплином 35 років, також не виконується. До того ж, згідно інформації з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Харківський завод Елетроапаратури» з 07.09.2010 перебуває у стані припинення за рішенням засновників.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 23.10.2021 року представником Харківської обласної державної адміністрації надано заперечення на позовну заяву, в якій проти позову заперечував та просив відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.1984, зареєстрованого в реєстрі за №2-3118, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Харківському міському БТІ за № 138 26.07.1984. громадянин ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 140/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будов, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок, літ. А-1, дерев`яний, житловою площею 34,5 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 983 кв.м. При цьому, житловий будинок має такі надвірні будови: сарай, літ. Г, погреб, літ. Д, вбиральня, літ. Е, огорожу, №I-2. Згідно вказаного документу 140/300 частини вищевказаного житлового будинку з відповідного частиною надвірних будов належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 27.08.1980 за реєстровим №2-44І0, зареєстрованого Харківським міським БТІ 17.09.1980 за №188. Оцінка спадкового майна станом на 1984 рік становить 1 560,20 руб. (а.с.6-7)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с. 8) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.01.2020 року(а.с. 9).

Згідно Довідки №145/02-14 від 20.01.2021 року виданої Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою, відповідно до матеріалів спадкової справи №78/2020 (номер в Спадковому реєстрі 65399454), відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , наявні дані про те, що до кола спадкоємців входить дружина спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10)

11.05.2021 року ТОВ «МАШБУДТОРГ» видано довідку №201, в якій зазначено, що житловий будиоу загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., який утворено в результаті виділу 140/300 частини в житловому будинку по АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_2 , має адресу АДРЕСА_1 . (а.с. 11)

Виконавчим комітетом Харківської міської Ради народних депутатів прийнято рішення від 25.12.1985 року №433-3, яким постановлено вилучити у громадян земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, які належать їм на праві приватної власності, на яких додатками до вказаних рішень (у тому числі домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 ) та відвести їх (земельні ділянки) Виробничому об`єднанню в «Харківський завод Електроапаратури» для будівництва житлових будинків і об`єктів обслуговування населення в мікрорайоні АДРЕСА_2 .

3 урахуванням рішення Харківської міської Ради народних депутатів від 25.12.1985 № 433-3 та відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 15.12.1961 № 1131 «Про порядок відшкодування громадянам вартості належних їм житлових будинків, інших будівель та пристроїв, що зносяться у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або суспільних потреб, і забезпечення їх житловою площею» в Редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 21.10.1983 № 1015, виконавчим комітетом Харківської обласної Ради народних депутатів прийнято рішення від 22.01.1986 № 85 «Про знесення індивідуальних житлових будинків, у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво».

До переліку житлових будинків, які дозволено зносити віднесено, у тому числі, будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до Указів Президента України від 14.04.1992 № 252 та від 24.07.1995 № 640/95 місцеві державні адміністрації є правонаступниками виконавчих комітетів відповідних Рад щодо їх зобов`язань, прав та обов`язків.

Харківська обласна державна адміністрація була утворена 01.08.1995 за наслідком ліквідації виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та його структурних підрозділів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів від 22.01.1986 № 85 «Про знесення індивідуальних житлових будинків, у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво», яке стало підставою для реєстрації обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, прийняте відповідно до норм чинного на час його прийняття законодавства, на теперішній час не втратило чинність, не скасоване та не визнано недійсним, з цього слідує, що зареєстрована Першою Харківською міською державного нотаріальною конторою заборона відчуження спірного майна не втратила свого призначення та не може бути скасована судом, так як рішення, що стали підставою для накладення обтяження на спірний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , с чинним та підлягають виконанню.

Невиконання рішення виконавчого комітету Харківського обласної ради народних депутатів від 22.01.1986 № 85 «Про знесення індивідуальних житлових будинків, у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво» само по собі не припиняє його дію, оскільки у вказаному рішенні не зазначено строк його виконання, а тому, і підстави для скасування обтяження у вигляді заборони відчуження спірного нерухомого майна Першого Харківською міською державною нотаріальною конторою відсутні.

Одночасно, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази невиконання «Харківським заводом Електроапаратури» зобов`язань щодо надання житла чи виплати грошової компенсації у зв`язку з відселенням зі спірного домоволодіння відповідно до рішення Харківської міської Ради народних депутатів від 25.12.1985 № 433-3.

Крім того, позивачем до суду не надано належних доказів на підтвердження того, що майно, з якого вона просить зняти заборону відчуження належить саме позивачу, адже з наданих суду документів, вбачається, що ОСОБА_2 згідно свідоцтва на право спадщини за законом належало лише 140/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Звертаючись до суду із позовом про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна позивач пред`явив позов до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури».

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 січня 2021 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 , накладено обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12885523, зареєстровано 17 серпня 2012 року, підстава обтяження рішення місцевого органу державної виконавчої влади б/н, видане облвиконкомом 22 січня 1986 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18).

В матеріалах справи відсутні як докази того, що заборона відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна накладена в інтерсах Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», так і відсутні докази того, що останньому були передані в користування, чи володіння, чи розпорядження земельні ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема і земльної ділянки, на якій розташований будинок 169.

За таких обставин суд вважає, що Державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» не є належним відповідачем у даній, оскільки не є особою, в інтересах якої встановлено обтяження, та не є особою, якій передано в користування, чи володіння, чи розпорядження земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 .

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час звернення до суду із позовом), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц.

Щодо позовних вимог про скасувати обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, що є підстави для скасування обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5620447, зареєстрований 07.09.2007 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі рішення б/н 22.01.1986., Облвиконком, яке внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно архівного номеру 2790153HARKOV1, архівна дата 24.04.2001, дата виникнення 21.04.2001, номер реєстру 14284, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази того, що рішення органу місцевого самоврядування від 22 січня 1986 року № 35, на підставі якого внесено запис про обтяження вказаного нерухомого майна, втратило чинність, скасовано або визнано недійсним в установленому законом порядку, суд же відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, позивачем не доведено доказами наявність підстав для скасування обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер обтяження 5620447, зареєстрований 07.09.2007 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі рішення б/н 22.01.1986., Облвиконком, яке внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно архівного номеру 2790153HARKOV1, архівна дата 24.04.2001, дата виникнення 21.04.2001, номер реєстру 14284, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Крім того, суд зазначає про те, що позивачем не надано доказів того, що частку 140/300 будинку між співвласниками виділено в натурі, що унеможливлює визначення конкретної частки будинку в натурі, яка належить позивачу, і чи взагалі належить, та з якої позивач просить скасувати обтяження.

Отже, зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківської обласної державної адміністрації, ДП "Харківський завод електроапаратури" про зняття заборони з нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.02.2023 року.

Суддя: