Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4204/20 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 21 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №296/4204/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Житомирська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання останньої вчинити певні дії.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду сторонами не оскаржено.

26 вересня 2022 року представник відповідача надав суду письмове клопотання про ухвалення у справі додаткового рішення щодо стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 27 600 грн., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу - 23 600 грн та 4000 грн. витрат на проведення експертизи.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

В апеляційній скарзі, поданій на додаткове рішення суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

Зазначає, що оскаржуване додаткове рішення не відповідає вимогам закону, ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що договором про надання правничої допомоги ОСОБА_2 не уповноважувала та не доручала адвокату представляти її законні інтереси саме у цій цивільній справі, оскільки у відповідачки у тому ж районному суді наявні інші справи за його позовом до ОСОБА_2 . Крім того, акт виконаних робіт складений не до договору №22/21 від 22.02.2021, а до іншого договору. Отже, дата договору, вказана в акті виконаних робіт, посилання на невідповідні підпункти договору (конфіденційність та адвокатська таємниця), дата складення вартості послуг взагалі не відповідають ні умовам, ні обставинам договору №22/21, долученому до матеріалів справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Встановлено, що 21.09.2022 представник відповідача адвокат Сищук В.В. до моменту завершення судових дебатів зазначив, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів.

Згідно копії акту виконаних робіт від 21 вересня 2022 року, підписаного адвокатом Сищуком В.В. та відповідачем ОСОБА_2 , сторони дійшли згоди щодо суми витрат за надану адвокатом правову допомогу, яка становить 23 600,00 грн Відповідно квитанцій до прибуткового касового ордера №22/21 і 22/21-О від 22 вересня 2022 року послуги адвоката у сумі 23 600,00 грн оплачено відповідачем у повному обсязі.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що докази надання правничої допомоги при розгляді справи, розміру витрат на оплату правничої допомоги, обсяг виконаних адвокатом робіт, їх складність, є завищеним. При цьому врахував принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, їх складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі. Разом з тим вимоги про стягнення з позивача коштів за проведення експертизи вважав необґрунтованими, посилаючись на те, що висновок судового експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи, яку проведено за ініціативою відповідача, при вирішені спору до уваги не прийнято й в основу судового рішення, як доказ, не покладено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, мотивуючи наступним.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та про подання протягом п`яти днів доказів на підтвердження розміру понесених витрат, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оскільки адвокатом Сищуком В.В. було виконано вимоги п. 8 ст. 141 ЦПК України та подано докази на підтвердження витрат, понесених ОСОБА_2 на оплату правничої допомоги, які суд першої інстанції належно оцінив відповідно до вище зазначених норм процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, тому доводи наведені в апеляційній скарзі не можна визнати переконливими та такими, що спростовують висновки місцевого суду про часткове стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді