Ухвала

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 754/16629/21

провадження № 61-2324 ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Державного центру зайнятості на рішення Деснянського районного суд міста Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного центру зайнятості про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 30 вересня 2021 року № 106-к про його звільнення, поновити його на роботі на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Державного центру зайнятості з 30 вересня 2021 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що станом на 29 вересня 2022 року становить 552 988,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суд міста Києва від 05 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного центру зайнятості від 30 вересня 2021 року № 106-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу внутрішнього аудиту у зв`язку зі змінами в організації праці та поновлено його на вказаній посаді.

Стягнуто з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2021 року по 05 жовтня 2022 року у розмірі 278 907,20 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнуто з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 800,00 грн та на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року рішення Деснянського районного суд міста Києва від 05 жовтня 2022 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат та ухвалено нове в цій частини, яким стягнуто з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2021 року по 05 жовтня 2022 року у розмірі 341 040,84 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Стягнуто з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 21 087,32 грн та в дохід держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 818,83 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

До Верховного Суду 17 лютого 2023 року Державний центр зайнятості подав касаційну скаргу на ці судові рішення, у якій просив їх скасувати.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин.

Оскільки предметом спору у цій справі є вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 552 988,00 грн, відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є незначної складності, тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки Державний центр зайнятості подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного центру зайнятості на рішення Деснянського районного суд міста Києва від 05 жовтня 2022 рокута постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного центру зайнятості про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара