Справа № 2-2748/11
Провадження № 6/727/3/23
У Х В А Л А

28 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Чернівці заяву представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Дубіцького Анатолія Валентиновича, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Дубіцький А.В. звернулись до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» посилаючись на те, що 30 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2501/1007/88-419, згідно з яким Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 25000,00 доларів США на строк з 30 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2017 року. 30.10.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», як іпотекодержателем, та майновим поручителем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки, відповідно до якого на забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору, іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 13 грудня 2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до них та вирішено стягнути з них солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором №№2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та судові витрати. 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по справі №2-2748/2011 видано виконавчі листи. 08 квітня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. відкрито виконавчі провадження №65064648 та №65064802 на підставі заяв ТОВ «Кредитні ініціативи», як правонаступника позичальника та іпотекодержателя про стягнення із них заборгованості згідно вищезазначеного рішення суду та виконавчих листів. 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. проведено реєстрацію права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки №3681 від 30.10.2007.

Заявники вважають, що Іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи» застосовано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження, що містилось в Договорі іпотеки від 30.10.2007 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання за кредитним договором №№2501/1007/88-419 від 30.10.2007 у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Вчинення виконавчих дій приватним виконавцем в межах виконавчих проваджень відносно них після звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнення на предмет іпотеки квартиру боржника ОСОБА_1 у позасудовому порядку порушує права боржників, адже такими діями виконавця відбувається подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором.

А тому просили визнати таким, що не підлягає виконанню: виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень та виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Дубіцький А.В. вимоги заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню підтримав повністю, просив її задовольнити. В останнє судове засідання представник заявників адвокат Дубіцький А.В. не з`явився.

Представник заінтересованої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Кізко Л.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції в задоволенні заяви просила відмовити повністю, з підстав, викладених у запереченнях на заяву та письмових поясненнях. В останнє судове засідання представник заінтересованої особи не з`явилась, в письмових поясненнях від 28.02.2023 року просила розглянути цивільну справу за її відсутності.

Свої заперечення щодо визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню обгрунтувала тим, що підстав для визнання даних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, які б свідчили про відсутність у боржників матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин немає. У зв`язку із чим, так як заборгованість за кредитним договором (основним зобов`язанням) не погашена, виконавчі листи мають виконуватись і не вважаються такими, що не підлягають виконанню.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позичальником ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2501/1007/88-419, згідно якого Банк зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 25000,00 доларів США на строк з 30 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2017 року (а.с. 9).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

30.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», як іпотекодержателем, та майновим поручителем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького МНО Хоменко М.О. та зареєстрований в реєстрі під №3681 (а.с. 180-181). Відповідно до пункту 2 Договору іпотеки на забезпечення виконання Основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 12 вказаного Договору іпотеки визначено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно пункту 12.3. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 12.2-12.3 Договору іпотеки.

13 грудня 2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та вирішено стягнути з них солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором №№2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень.

24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по справі №2-2748/2011 видано виконавчі листи (а.с. 110-111).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що був правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу (а.с.65-67). Того ж дня між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до яких ПАТ «Сведбанк», а пізніше ТОВ «Вектор Плюс» відступило свої права грошової вимоги за кредитними договорами (а.с. 68-85).

08 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. відкрито виконавчі провадження №65064648 та №65064802 на підставі заяв ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується Інформацією про виконавче провадження (а.с. 114-117).

21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Наталією Володимирівною проведено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки №3681 від 30.10.2007 року, що підтверджується сформованим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №253796446 від 21.04.2021 року (а.с.118).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені вище підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Натомість положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який набрав чинності 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року (далі - Закон № 2478-VII), визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:

- боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя;

- боржником - юридичною особою або фізичною особою-підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції Закону № 2478-VII фактично - частина п`ята статті 36 Закону України «Про іпотеку») є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 263/3809/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/7391/13-ц, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 754/5275/16, від 11 березня 2021 року у справі № 524/378/17.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Зокрема, Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.

Так, стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Пунктом 12.3.1 Договору іпотеки №2501/1007/88-419-Z-1 від 30.10.2007 р. передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до статті 37 Закону України Про іпотеку у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому, вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності.

Доказів, що звертаючи стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель та іпотекодавець дійшли згоди щодо інших умов, наприклад передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання лише частини зобов`язань, матеріали справи не містять.

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Разом із цим при тлумаченні вказаних норм права враховується принцип свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі звичайні ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна (як забезпечувального правочину) не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, та в постанові Верховного Суду від 3 серпня 2022 року у справі № 756/10266/15-ц (провадження № 61-1710св22).

В запереченнях на заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та в письмових поясненнях заінтересована особа ТОВ «Кредитні ініціативи» вказує на застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного суду від 14 січня 2020 року у справі № 908/1506/17, у якій судами встановлено що, кредитні зобов`язання боржника забезпечені декількома договорами: два договори поруки, договір застави та договір іпотеки, а тому у разі перебування в іпотеці декількох об`єктів нерухомого майна кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх усіх, у разі якщо їх сукупна вартість є необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця у повному обсязі. Отже, отримавши у власність один з предметів іпотеки кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення. Недійсними у розумінні частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» є наступні вимоги кредитора до боржника, які залишилися невиконаними та виходять за межі інших видів забезпечення основного зобов`язання цим боржником.

Натомість у даній справі встановлено, що укладений один забезпечувальний договір - договір іпотеки, предметом якого є квартира, на яку в позасудовому порядку кредитором звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки. Отже, у розглядуваній справі 2-2748/11 та у справі №908/1506/17 встановлені різні фактичні обставини, тому зазначений висновок Верховного Суду не може бути застосований до цієї справи.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «…якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, проаналізувавши норми діючого законодавства, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що заявниками обрано належний спосіб захисту. Наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень та виконавчого листа, виданого 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, зважаючи на припинення обов`язку заявників перед стягувачем ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень та виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, задовольнивши вимоги заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 259, 260, 261, 268, 352-354, 431, 432 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

постановив:

Заяву представника боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Дубіцького Анатолія Валентиновича, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 24 січня 2012 року Шевченківським районним судом міста Чернівці по цивільній справі №2-2748/2011 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором №2501/1007/88-419 від 30.10.2007 в сумі 253360,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень.

З повним тестом ухвали суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 03.03.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: