Номер провадження: 22-ц/813/1387/23
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2021року, постановленого під головуванням судді Кочко В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна - грошових коштів, стягнення 3% річних за користування грошовими коштами та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна - грошових коштів, стягнення 3% річних за користування грошовими коштами та моральної шкоди, в якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуте майно грошові кошти в розмірі 137080 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день пред`явлення позову становило 3 447 562 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 24 608 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день пред`явлення позову становило 618 891 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 07 серпня 2013 року між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 та МКП «Мрія-2» в особі директора ОСОБА_1 , укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. На виконання умов договору представник позикодавця ОСОБА_4 передав, а представник позичальника, директор МКП «Мрія-2» ОСОБА_1 , прийняла грошову суму в розмірі 820 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 100 000 дол. США та підтверджується п.1 і п.2 Договору позики.

20 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та МКП «Мрія-2» в особі директора ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін №1 до вищевказаного договору позики грошей, відповідно до якого загальна сума позики склала 137080 дол. США.

28 серпня 2018 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 позовну заяву МКП «Мрія-2» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: Білгород-Дністровська міська рада про визнання договорів недійсними та витребування майна задоволено. Визнано недійсним договір позики укладений між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , та МКП «Мрія-2» в особі директора ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір про внесення змін №1 від 20 вересня 2013 року до договору позики грошей.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №495/9109/17 касаційну скаргу МКП «Мрія-2» задоволено частково, постанову апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року скасовано, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 від 28 серпня 2018 року в частині вирішення позовних вимог МКП «Мрія-2» про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову МКП «Мрія-2» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05 грудня 2014 року відмовлено, в іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 від 28 серпня 2018 року залишено в силі.

ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 без достатньої правової підстави 07 серпня 2013 року отримала від неї грошові кошти у розмірі 100 000 дол. США та 20 вересня 2013 року отримала 37080 дол. США, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуте майно - грошові кошти в розмірі 137 080 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ на день подання позову 3 447 562 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що позивач звернулася до суду за договором, який скасований судом.

Також, посилалася на те, що подавала до суду першої інстанції пояснення, в яких вказувала на пропуск позивачем строку позовної давності. Проте суд першої інстанції проігнорував вказане та не надав оцінку про це у рішенні.

Відзив на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

ОСОБА_1 про призначене судове засідання на 18 січня 2023 року була сповіщена належним чином у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.239 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Губської Х.Ю., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 07.08.2013 року між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 та МКП «Мрія-2» в особі директора ОСОБА_1 , укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №3038. На виконання умов договору представник позикодавця ОСОБА_4 передав, а представник позичальника, директор МКП «Мрія-2» ОСОБА_1 , прийняла грошову суму в розмірі 820 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 100 000 дол. США та підтверджується п.1 і п.2 Договору позики.

20.09.2013 року між ОСОБА_2 та МКП «Мрія-2» в особі директора ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін №1 до договору позики грошей, посвідченого 07.08.2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №3038, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрований в реєстрі за №3852, відповідно до якого загальна сума позики склала 137080 дол. США.

28.08.2018 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 позовну заяву МКП «Мрія-2» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: Білгород-Дністровська міська рада про визнання договорів недійсними та витребування майна задоволено. Визнано недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , та МКП «Мрія-2» в особі директора Конаревої А.М., посвідчений 07.08.2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №3038. Визнано недійсним договір про внесення змін №1 від 20.09.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №3852 до договору позики грошей, посвідченого 07.08.2013 р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі №3038 - недійсним.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 03.07.2019 року постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі №495/9109/17 касаційну скаргу МКП «Мрія-2» задоволено частково, постанову апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 р. скасовано, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 від 28.08.2018 р. в частині вирішення позовних вимог МКП «Мрія-2» про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову МКП «Мрія-2» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.12.2014 року відмовлено, в іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9109/17 від 28.08.2018 року залишено в силі.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуте майно грошові кошти в розмірі 137 080 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 3 447 562 грн., суд першої інстанції виходив із обґрунтованості в цій частині заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої особи, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права,оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуте майно - грошові кошти в розмірі 137 080 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ на день подання позову 3 447 562 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач звернулася до суду за договором, який скасований судом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки директор МКП «Мрія-2» Конарева А.М. отримала від ОСОБА_2 137 080 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 3 447 563 грн., проте на рахунок МКП «Мрія-2» вказані гроші не були зараховані, тобто ОСОБА_1 утримує їх безпідставно, з урахуванням чого були наявні підстави для застосування статті 1212 ЦК України.

Доводи про те, що апелянт подавала до суду першої інстанції пояснення, в яких вказувала на пропуск позивачем строку позовної давності, які проігноровані судом, не надавши про це оцінку у рішенні, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки Верховним Судом ухвалена постанова 03 липня 2019 року, а з позовом ОСОБА_2 звернулася 21 серпня 2019 року, тобто позивачем строк позовної давності звернення до суду пропущений не був.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими та такими, що зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 січня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра