Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 646/498/22
Провадження № 2/553/1144/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2023 року м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Микуці К.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
ОСОБА_1 звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4500 грн на місяць, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що вони з відповідачем мають спільного неповнолітнього сина, на утримання якого за судовим рішенням стягнуті аліменти у розмірі частини від заробітку відповідача, що становить 2500 грн. Такий розмір аліментів на сьогодні не здатний забезпечити нормальні потреби дитини, тому виникла необхідність у зверненні до суду.
Провадження у справі було відкрито за ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.02.2022 з призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.
Відповідно до акту приймання-передавання справ від 11.10.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла справа № 646/498/22 за цивільним позовом ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 24.10.2022 справу прийнято до провадження Ленінського районного суду м.Полтави.
Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились.
Від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням здійснити розгляд справи за її відсутності.
Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.
У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 09.10.2023 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши приєднані до справи матеріали судом встановлено, що сторони у справи перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.09.2012 (а.с.8) та мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копію свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 .
За судовим наказом виданим Червонозаводським районним судом м. Харкова 30.09.2019, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2019 до досягнення дитиною повноліття.
Встановивши фактичні обставини справи, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства.
Так, відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).
Таким чином, одержувач аліментів наділений правом звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду.
За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», у 2023 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років на рівні 2833 грн.
Разом із тим, та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України.
Виходячи із змісту позову наразі на утримання сина присуджені аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, що ставить 2500 грн. Такий розмір аліментів, за посиланням позивача, на сьогодні не здатний забезпечити нормальні потреби спільної дитини, що пов`язано із необхідністю лікування, розвитком здібностей, забезпеченням сезонного відпочинку, у свою чергу матеріальний стан відповідача покращився.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Враховуючи наведені позивачем обставини та відсутність заперечень проти заявлених позовних вимог, суду доходить висновку щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів, адже вибір способу стягнення є правом одержувача аліментів.
Водночас, враховуючи положення ст.182 СК України, беручи до уваги, що обов`язок з утримання неповнолітніх дітей є рівним для обох батьків, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 3500 грн щомісячно. Так, на підтвердження необхідності регулярного лікування сина, позивачем не було надано жодного доказу, а витрати, пов`язані із відвідуванням спортивних секцій та кружків належать до додаткових витрат на дитину.
Разом із тим, враховуючи, що нормами ст.184 СК України, не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, зазначати в резолютивній частині про встановлений гарантований мінімальний розмір аліментів, вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача та, враховуючи положення законодавства щодо права одержувати аліментів вирішувати питання щодо способу їх стягнення, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн на місяць починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів визначений судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 у справі № 646/6273/19 (провадження №2-н/646/1535/2019).
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3500 гри щомісячно.
Стягнення аліментів проводити з часу набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн. судового збору.
Відкликати судовий наказ Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 у справі № 646/6273/19 (провадження №2-н/646/1535/2019).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих