Ухвала

06 березня 2023 року

м. Київ

справа № 644/4820/20

провадження № 61-2625ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Харкова від 01 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Харківводоканал», Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання провести ремонт та завершити періодичну повірку квартирних засобів обліку, зобов`язання скасувати заборгованість зі сплати послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води,

а також про притягнення до відповідальності за невиконання вимог нормативно-правових актів України, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі -

КП «Харківводоканал»), Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі»), у якому просили:

- зобов`язати КП «Харківводоканал» та КП «Харківські теплові мережі» за свій рахунок провести обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідачів скасувати заборгованість щодо оплати послуг

з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення

з липня 2008 року для КП «Харківводоканал» та з листопада 2009 року для

КП «Харківські теплові мережі», коли вони не виконали свій обов`язок щодо здійснення періодичної повірки квартирних засобів обліку холодної та гарячої води в квартирі і у зв`язку з цим зняли їх з обліку, і до часу завершення їх періодичної повірки, тобто монтажу повірених квартирних засобів обліку холодної та гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , та постановлення їх на облік;

- притягнути КП «Харківводоканал» та КП «Харківські теплові мережі» до відповідальності за невиконання вимог нормативно-правових актів України, що призвело до порушення їх прав та накласти штраф згідно з Законами України «Про захист прав споживачів» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»;

- стягнути солідарно на користь позивачів 20 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня

2021 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано КП «Харківводоканал», КП «Харківські теплові мережі» провести за власний рахунок обслуговування, ремонт та закінчити періодичну повірку квартирних засобів обліку холодної та гарячої води

в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2022 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, у якій просило скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2022 року у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою КП «Харківські теплові мережі» відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, так як заявником оскаржувалося судове рішення

у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною (провадження № 61-4610ск22).

У лютому 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Одночасно просили поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним

є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі

2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги як немайнового характеру, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», так і майнового характеру, а саме стягнення

з відповідачів 20 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 =

671 000,00 грн).

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того,справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно

від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені

підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження у малозначній справі,

є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної, оскільки аналіз судових рішень у справі та наведених заявником доводів не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника.

Інших підстав, якіб спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому, право на суд не

є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого

1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України»

від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Харківводоканал», Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання провести ремонт та завершити періодичну повірку квартирних засобів обліку, зобов`язання скасувати заборгованість зі сплати послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, а також про притягнення до відповідальності за невиконання вимог нормативно-правових актів України, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць