Справа №638/570/21
Провадження № 2/638/560/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 07.02.2019 станом на 15.11.2020 у розмірі 111530,69 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 93000. У подальшому відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20 вересня 2019 року отримав картку типу: преміальна картка Platinum (кредитний ліміт до 10000 грн.). Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

У порушення умов кредитного договору № б/н від 07 лютого 2019 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні обов`язкові мінімальні платежі в результаті чого станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість в розмірі 111530,69 грн., а саме: 93155,42 грн. заборгованість за кредитом; в т.ч.: 93155,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18372,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась. Надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями. Зазначила, що вона хоче надати письмові та усні пояснення по вказаній справі, у зв`язку з чим просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану в Україні.

Суд, дослідивши вказану заяву з урахуванням ст. 223 ЦПК України вважає причину неявки відповідача до суду неповажною оскільки, відповідач у своєму клопотанні просить відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану в Україні, однак ніяких обґрунтувань вказаному не наводить.

Суд зазначає, що клопотання про відкладення розгляду справи, яке повинно було відбутися 23 січня 2023 року згідно штампу одержання судом було подано відповідачем 23 січня 2023 року, тобто у день розгляду справи. Однак відповідач у судове засідання не з`явилась. Вказані дії відповідача, суд розцінює як зловживання процесуальними правами та навмисне затягування розгляду справи.

Крім того, суду зазначає, що вказана справа перебуває на розгляді суду з 15 лютого 2021 року. Відповідач була обізнана про розгляд вказаної справи з 23 березня 2021 року, що підтверджує її клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, відповідач за період розгляду справи своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву або пояснень з приводу заборгованості не скористалась. Також відповідач не була позбавлена права приймати участь у розгляді справи за допомогою відеоконференцзв`язку.

Також, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи тривалість розгляду справи, неодноразове перенесення розгляду справи на підставі клопотань відповідача, з метою недопущення порушення прав всіх учасників судового процесу, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів банку, Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідно до довідки наданою АТ КБ «Приватбанк», відповідачу були видані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 .

З виписки по рахунках ОСОБА_1 за договором № б/н наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами наданими позивачем, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримувала кошти через банкомат, тощо.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 листопада 2022 року у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» мається заборгованість в розмірі 111530,69 грн., а саме: 93155,42 грн. заборгованість за кредитом; в т.ч.: 93155,42 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18372,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 07 лютого 2019 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 лютого 2019 року, посилався на «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Platinum, World Black Edition, Worid Elite, Infinite, Visa Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Паспорт споживчого кредиту суд не може прийняти до уваги, як достатній, належний та допустимий доказ, виходячи з того, що він має виключно інформаційний характер, що прямо випливає з його змісту.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 лютого 2019 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 93155,42 грн., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав слід відмовити.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційній Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційній Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 лютого 2019 року станом на 15 листопада 2020 року у розмірі 93155 (дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційній Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 59 коп.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційній Банк «Приватбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського 1-Д).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко