Провадження №: 2-о/755/26/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

"23" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

присяжних: Васильєвої Г.І., Давиденко Н.О.

при секретарі: Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усиновлення дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2022 відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усиновлення дитини.

У судові засідання, що призначалися судом на 17.11.2022, 13.12.2022, 23.01.2023 заявник не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

У відповідності до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з положенням ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як убачається з матеріалів справи, заявник систематично не з`являвся у призначені судові засідання, при цьому останній належним чином повідомлявся судом про призначені судові засідання. Будь-яких заяв щодо неможливості прибуття у судові засідання не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи через об`єктивні причини та/або заяви про розгляд цивільної справи за його позовом у відсутність останнього до суду також не надходило, що унеможливлює у будь-який спосіб продовжити розгляд справи, через відсутність інтересу останнього у розгляді даної цивільної справи.

Так, згідно ч.1 ст. 311 Цивільного процесуального кодексу України заява про усиновлення дитини повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім`я, місце проживання заявника, а також прізвище, ім`я, по батькові, вік усиновлюваної дитини, її місце проживання, відомості про стан здоров`я дитини. Заява про усиновлення дитини може також містити клопотання про зміну прізвища, імені, по батькові, дати, місця народження дитини, про запис заявника матір`ю або батьком дитини.

Крім того, заявник не позбавлений можливості зазначити інші дані у відомостях про учасника справи, зокрема, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У поданій заяві заявник, ОСОБА_1 , зазначив номер засобу зв`язку: НОМЕР_1 , відповідно за допомогою вказаних засобів зв`язку, судом направлялися відповідні судові виклики, втім заявник до суду не з`являвся.

З огляду на обмежені строки розгляду у розрізі заявленого питання, зважаючи на воєнний стан та проблеми з направленням поштової кореспонденції з огляду на неналежне фінансування судової влади, повідомлення учасників у справі за допомогою SMS повідомлень, суд вважає належним та законним, при цьому зазначає наступне.

Відповідно до Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, затвердженого 25.09.2015 року, ТУ ДСА України в м. Києві забезпечує належні умови діяльності місцевих судів міста Києва у межах повноважень, визначених законом, здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в місті Києві та місцевих загальних судів міста Києва.

19.07.2022 року на адресу суду надійшов лист з ТУ ДСА в м. Києві від 18.07.2022 року за вих. 2-1095/22, в якому повідомлено, що враховуючи військовий стан, який запроваджено із 24.02.2022 року, головним розпорядником коштів було відкореговано кошторисні призначення по загальному фонду державного бюджету, а саме зменшено кошторисні призначення.

Таким чином, Дніпровський районний суд м. Києва позбавлений можливості відправки поштової кореспонденції учасникам справ та громадянам, які звертаються до суду, у зв`язку із відсутністю належного фінансування, про що повідомлено на офіційній сторінці суду «Судова влада України» в розділі «Новини».

Втім, задля здійснення правосуддя у розумні строки, з урахуванням норм цивільного законодавства, що встановлюють строки для розгляду справ, судом застосовуються альтернативні засоби для повідомлення учасників у справі, зокрема за допомогою SMS повідомлень та засобів електронної пошти.

Неналежне, вкрай обмежене фінансування діяльності судів безпосередньо впливає на організацію їх роботи і здатність виконувати процесуальні норми, що потребують відповідного матеріального забезпечення: електроенергії, інтернету, паперу, конвертів, марок, поштових витрат. Без такого забезпечення виконати деякі вимоги процесуальних кодексів суди просто не можуть.

Процесуальне законодавство не передбачає винятків для ситуації, коли здійснення правосуддя державою не забезпечується. Не враховує цих реалій і судова практика, що її формує Верховний Суд, зокрема у постановах, від яких колегія має намір відступити. Спроби судів першої та апеляційної інстанції знайти можливість здійснювати судочинство в умовах відсутності фінансування поштових витрат практикою Верховного Суду не підтримуються. Застосовуючи процесуальний закон і формуючи відповідну практику, видається важливим враховувати реальні обставини, в яких працюють суди, і тлумачити його у світлі забезпечення гарантій на доступ до суду та його безперервної роботи. Лише такий підхід забезпечить практичну відповідь на реальні проблеми та виклики сучасності.

Надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення. Через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами. Такі дії, хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи. Отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом.

Можливість інформування учасників справи про судове провадження альтернативними засобами комунікації (тобто не рекомендованим листом і не на офіційну електронну адресу) прямо перебачено законом. Зокрема, відповідно до статті 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Такі правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі №560/5541/20.

Суд погоджується з даними висновками та вважає, що за умов неналежного фінансування судової системи, крім того за умов безпекової ситуації в країні та відсутності можливості повідомляти учасників у справі, у спосіб передбачений цивільним процесуальним законодавством, суд повинен сприяти розгляду справ у розумні строки та не затягувати їх розгляд, відповідно застосовувати альтернативні способи повідомлення учасників у справі, а останні повинні цікавитися рухом справи.

Крім того, за положень ч. 13 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

З викладеного вище вбачається, що суд не позбавлений можливості використовувати засоби зв`язку, вказані у заяві для альтернативного повідомлення учасника у справі та комунікації з ним, з огляду на вкрай тяжке фінансове забезпечення судової системи України. При цьому особа, що зазначає такі засоби зв`язку передбачає можливість швидкого зв`язку з останньою, що виявляється позитивним у світлі проблем, що наявні у судовій системі України та з урахуванням дії воєнного стану.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача, та наявність перешкод для розгляду справи за його відсутності при наявності заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення ним про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю та пропорційністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, а суд, в межах встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, визначає порядок здійснення провадження у справі.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вимоги, що викладені заявником у заяві про усиновлення, розгляд такої справи не може бути проведений без участі заявника, оскільки питання, що порушені ним у заяві підлягають до розгляду за його безпосередньої участі для встановлення дійсних обставин у справі та власного вільного волевиявлення при розгляді порушеного питання, відтак розгляд справи без участі заявника не виявляється можливим за вказаних обставин.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки викладене свідчить про втрату заявником заінтересованості у цій справі та дає суду підстави для залишення заяви без розгляду, оскільки за таких обставин проведення судового розгляду справи без участі заявника буде суперечити наданим ЦПК України правам заявника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 223, 257, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усиновлення дитини - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя:

Присяжні: 1.

2.