ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1357/23 Справа № 197/72/21 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/72/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке ухвалене суддею Шевченко О.В. у смт. Широке Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалося на те, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № б/н від 04.05.2012 року, згідно з яким відповідачу було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом, який надалі було збільшено до 7 000 грн, надано у користування кредитну картку.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку у період з 15.03.2016 року по 30.09.2019 року у нього виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22841,82 грн.

Позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.05.2012 року в розмірі 22841,82 грн. становм на 13.12.2020 року та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем безпідставно нарахувано відсотки у розмірі 3,5 % на місяць, а також їхнє погашення за рахунок кредиту, що у свою чергу збільшує для відповідача тіло кредиту.

Крім того, надані позивачем Правила та Тарифи не містять підпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Правила та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Правила та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Правилах та Тарифах, розміру відсотків за користування кредитним лімітом, а також пені.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховано та погашено за рахунок кредиту відсотки у розмірі 21 617,27 грн, а також пеню у розмірі 2050 грн, сума яких перевищує розмір позовних вимог позивача (21617,27 грн + 2050 грн = 23667,27 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг; а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Вказує, що відсутність богу за тілом кредиту не означає, що боргу перед банком не існує, на думку позивача, це свідчить про те, що вся заборгованість за тілом кредиту стала простроченою і становить 22841,82 грн.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості, що сума внесених відповідачем коштів на погашення тіла кредиту перевищує суму фактично отриманих ним коштів.

З самої виписки випливає, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, відповідач також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

04.05.2012 відповідач як клієнт банку підписав з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У зазначеній заяві не вказано строк дії договору, розмір бажаного кредитного ліміту, не обрано картку, яку бажає оформити заявник. Зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг, відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді (арк. с. 6).

Відповідно до абз. 3 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк», затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 594, на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06.07.2000 Комерційний банк «ПриватБанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк. с. 66).

Згідно з абз. 4 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк. с. 66).

Відповідно до абз. 5 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (арк.с. 66).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04.05.2012, укладеного між сторонами, станом на 30.09.2019 року відповідачем: -погашено заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 3020,06 грн, -погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10724,12 грн, -погашено заборгованості за пенею у розмірі 2050 грн; крім того, у відповідача: -наявна заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 3940,69 грн, -наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 18901,13 грн, -нарахована пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 28895,34 грн, -заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 800 грн.

Також згідно з аналізом четвертого стовпчика розрахунку під назвою «відсотки погашені за рахунок кредиту», п`ятого стовпчика «тіло кредиту поточне на звітну дату» та сьомого стовпчика «складова заборгованості за наданим кредитом» позивачем збільшено тіло кредиту на загальну суму відсотків у розмірі 21617,27 грн (арк. с. 27-31).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04.05.2012, укладеного між сторонами, станом на 13.12.2020 відповідачем:

-погашена заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 грн,

-погашена заборгованість за пенею у розмірі 29695,34 грн;

крім того, у відповідача наявна заборгованість:

-за простроченим тілом кредиту у розмірі 22841,82 грн,

-за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 7981,64 грн (арк. с. 32).

Відповідно до виписки за договором № б/н (дата укладення договору не зазначена) станом на 15.12.2020 залишок на рахунку відповідача становить -30823,46 грн, 23.10.2020 було відмінено штрафи за минулі періоди згідно з рішенням банку у розмірі 29695,34 грн, 15.03.2016 на картці НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн (арк. с. 33-35).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача за договором № б/н (дата укладення договору не зазначена) 23.02.2016 відбувся старт карткового рахунку за карткою НОМЕР_1 , 15.03.2016 встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн, 16.10.2018 зменшення кредитного ліміту до 0 грн (арк. с. 36).

Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умов та Правил надання банківських послуг», надані позивачем, відповідачем не підписані, дата ознайомлення не зазначена (арк. с. 37-62).

Позиція апеляційного суду.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» - задоволенню не підлягає.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року слід залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно нараховано відсотки у розмірі 3,5 % на місяць, а також їхнє погашення за рахунок кредиту, що у свою чергу збільшує для відповідача тіло кредиту. Крім того, надані позивачем Правила та Тарифи не містять підпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Правила та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Правила та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Правилах та Тарифах, розміру відсотків за користування кредитним лімітом, а також пені.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховано та погашено за рахунок кредиту відсотки у розмірі 21 617,27 грн, а також пеню у розмірі 2050 грн, сума яких перевищує розмір позовних вимог позивача (21617,27 грн + 2050 грн = 23667,27 грн).

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний суд виходить з того, що підставою звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за заявою № б/н від 04.05.2012 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.05.2012 року в розмірі 22841,82 грн. станом на 13.12.2020 року.

Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості, сума боргу повернена боржником значно перевищує суму використаних ним коштів, що свідчить про відсутність заборгованості за даним кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, відповідач також погашав наявну заборгованість, зокрема як вбачається з виписки по кредитному договору сума внесених відповідачем коштів на погашення тіла кредиту перевищує суму фактично отриманих ним коштів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно недоведення позивачем заявленого ним позову підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та не спростовано доводами апеляційної скарги.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, а ухвалене у справі рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: