621/2658/22
2/621/190/23

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
07 лютого 2023 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
судді - Бібіка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Сосницької К.В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення документів на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, -
ВСТАНОВИВ:
12.12.2022 до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить надати дозвіл на оформлення документів для отримання візи для навчання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Чеській Республіці, без згоди батька ОСОБА_2 до повноліття дочки.
На обґрунтування позову зазначено, що вона перебувала у цивільному шлюбі з 2002 року по 2013 рік з ОСОБА_2 . Від фактичних шлюбних відносин народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 03.07.2007 стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у її житті не приймає. 30 серпня 2022 року нею в інтересах дитини укладено договір №К20221782 про надання загальноосвітніх послуг в Чеській Республіці. Для отримання згоди відповідача на оформлення візи, вона направила лист на адресу відповідача. Згоди відповідача не отримала. На даний час ОСОБА_2 перебуває у розшуку.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.01.2023 закрито підготовче провадження по справі.
Учасники справи у судовіе засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшла заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції (а.с. 13)
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.07.2002 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2007 і до повноліття дитини (а.с. 17)
З довідки № 7963 від 15.09.2022, виданої старшим державним виконавцем Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хмель О.І., вбачається, що станом на 15.09.2022 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 213579,03 грн (а.с. 18)
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2019 оголошено розшук боржника ОСОБА_2 (а.с. 28)
30 серпня 2022 року позивачем ОСОБА_1 в інтересах дитини укладено договір №К20221782 про надання загальноосвітніх послуг в Республіці Чехія та сплачено 50 відстоків вартості навчання у розмірі 4494,00 євро (а.с. 20-23)
20.09.2022 на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення - пропозицію про надання ним дозволу на отримання довгострокової візи дочкою ОСОБА_4 (а.с. 24)
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Як вбачається із паспорту на ім`я ОСОБА_3 , вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та має повних 17 років (а.с.16)
Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За вимогами країни перебування, а саме Чеської Республіки, куди необхідно вибути із України неповнолітній ОСОБА_3 для оформлення візи необхідно подати заповнену анкету, яка повинна містити письмову згоду обох батьків на проживання в цій країні.
Під час судового розгляду підтверджено належними письмовими доказами, що батько дитини тривалий час не приймає участі у вихованні дитини, не утримує матеріально свою дочку.
Вказані обставини підтверджено такими фактами: постійне проживання дитини з матір`ю, наявність заборгованості у батька зі сплати аліментів, перебування батька у розшуку ( а.с. 15, 18, 28)
Наведені обставини дають суду дійти висновку, що в найкращих інтересах дитини буде рішення про задоволення позову.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 247, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про надання дозволу на оформлення документів на виїзд неповнолітньої дитини за межі України - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для отримання візи для навчання в Чеській Республіці без згоди батька ОСОБА_2 , до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 07.02.2023.
Суддя: