Справа 524/5877/21
Провадження № 2/524/50/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації про визнання права спільної сумісної власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання відновити технічний стан, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III) їй та іншим власникам квартир цього будинку на рівних умовах належать приміщення загального користування (під`їзди, підвали, сходові клітини та інше).

Проте усупереч вказаним нормам матеріального права Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області прийняла рішення про віднесення до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Кременчука Полтавської області нежилих приміщень площею 7,1 та 8,5 кв.м у будинку АДРЕСА_2 .

Вказані рішення Кременчуцької міської ради були визнані незаконними та скасовані. Після набрання рішенням суду законної сили вона звернулась до державного реєстратора з метою скасування записів про віднесення приміщень площею 7,1 та 8,5 кв.м у будинку АДРЕСА_2 до об`єктів комунальної власності, однак їй було відмолено у скасуванні відповідних розділів у зв`язку із зміною власників нерухомого майна. Просила врахувати, що відчуження майна відбулось після ухвалення судами рішень про визнання незаконними рішень в частині віднесення до об`єктів комунальної власності нежитлових приміщень, а тому вони(нежитлові приміщення) вважаються такими, що вибули із володіння власників незаконно.

14.01.2021 була проведена державна реєстрація об`єднання нежитлового приміщення, площею 8,5 кв.м. з іншим приміщенням, внаслідок чого змінилась площа нерухомого майна. ОСОБА_7 також провів реконструкцію приміщення, у зв`язку із чим змінилась його площа з 7,1 кв.м. на 8,3 кв.м. та в подальшому відчужив його на користь ОСОБА_6 ..

Вважає, що як співвласник майна вона має право на захист порушеного права шляхом витребування майна від добросовісного набувача.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач, ОСОБА_5 , у відзиві зазначив, що проти задоволення позову він заперечує. Просив врахувати, що на момент ухвалення судом рішення про визнання незаконними рішення Кременчуцької міської ради про віднесення до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Кременчука Полтавської області нежилих приміщень площею 7,1 та 8,5 кв.м. у будинку на АДРЕСА_2 , дія вказаного рішення була вичерпана шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно за Кременчуцькою міською радою.

При укладенні договору у ОСОБА_5 були всі підстави покладатись на легітимність дій Кременчуцької міської ради щодо відчуження об`єктів нерухомого майна.

Звертав увагу, що нежитлове приміщення, площею 8,5 кв.м. ніколи не перебувало у користуванні співвласників будинку АДРЕСА_2 , оскільки доступ до вказаних приміщень було закрито з 2001 року.

Вважає, що позивачем не було доведено порушення її права з огляду на те, що нежитлове приміщення було розташовано в під`їзді АДРЕСА_3 , а позивач проживає у під`їзді №2.

У відзиві Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області зазначила, що рішення про віднесення до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Кременчука Полтавської області нежилих приміщень площею 7,1 та 8,5 кв.м у будинку на АДРЕСА_2 є ненормативними правовими актами одноразового застосування , які вичерпали свою дію фактом їх виконання. Вказала, що на момент відчуження об`єктів нерухомого майна Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області була їх законним володільцем. Зазначила, що висновок експерта доводить те, що право позивача порушено не було з огляду на те, що нежитлові приміщення ніколи не були допоміжними та з 2001 року не використовувались. Просила врахувати, що у спорі про витребування майна, що належить особам на праві спільної сумісної власності необхідно волевиявлення всіх співвласників.

ОСОБА_8 відзив суду не подав та в судове засідання не з`явився.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСІБ

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явились.

Від Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

23 листопада 2021 року постановлено ухвалу про витребування доказів та призначення по справі судової будівельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи.

24 січня 2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

12 травня 2022 року постановлено ухвалу про закриття провадження по справі в частині вимог про:

?витребування від ОСОБА_5 нежитлового приміщення, загального площею 8,5 кв.м., адреса; АДРЕСА_2 , що відчужено Кременчуцькою міською радою Яцині О.О., за Договором № 1 купівлі-продажу об`єкта приватизації шляхом викупу орендарем, серія та номер: 1081, від 10.07.2020 р., посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ципко Т.А.;

?скасування попередніх рішень про державну реєстрацію права комунальної власності за Кременчуцькою міською радою Полтавської області на нежитлове приміщення загальною площею 7,1 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , індексний номер 34998209 від 28.04.2017 та на нежитлове приміщення загальною площею 8,5 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , індексний номер 36452767 від 03.08.2017;

12 травня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_5 адвоката Самойленко М.О. про відкликання клопотання про призначення комплексної судової будівельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи, яка була призначена на підставі ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 листопада 2021 року.

28 червня 2022 року закрито підготовче провадження.

16 лютого 2023 року постановлено ухвалу про закриття провадження по справі в частині вимог про зобов`язання Кременчуцької міської ради та ОСОБА_5 відновити технічний стан нежитлових приміщень(частини під`їздів), загальною площею 8,5 кв.м. та загальною площею 8,3 кв.м., розташованих на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 .

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Спірні нежитлові приміщення площею відповідно 7,1 кв.м. (в даний час - 8,3 кв.м.) та 8,5 кв.м., які фактично були частинами сходових клітин під`їздів, рішеннями Кременчуцької міської ради були віднесені до об`єктів комунальної власності територіальної громади, а 28 вересня 2017 року передані в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 для роздрібної торгівлі.

08 листопада 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення по справі 524/8406/17, яким частково задоволено позов ОСОБА_4 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання рішень незаконними та їх скасування та скасовано рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Кременчука та реєстрацію права власності» від 29 листопада 2016 року в частині оформлення права комунальної власності на нежитлове приміщення загальною площею 7,1 кв.м., розташоване в будинку АДРЕСА_2 та рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Кременчука та реєстрацію права власності» від 13 червня 2017 року в частині оформлення права комунальної власності на нежитлове приміщення загальною площею 8,5 кв.м., розташоване в будинку АДРЕСА_2 .

10 липня 2020 року територіальна громада м. Кременчука Полтавської області в особі Кременчуцької міської ради (продавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (покупець) уклали договір № 1 купівлі-продажу об`єкту приватизації шляхом викупу орендарем. Відповідно до умов цього договору покупець зобов`язався передати у власність покупцю нежитлове приміщення загальною площею 8,5 кв.м., яке розміщується в будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 104, а покупець зобов`язався сплатити 64320 грн. 13.07.2020 був складений акт приймання-передачі зазначеного приміщення.

12.02.2021 державний реєстратор Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Павленко Богдан Миколайович на підставі рішення 56648972 зареєстрував припинення права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104 у зв`язку із об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

10 липня 2020 року територіальна громада м. Кременчука Полтавської області в особі Кременчуцької міської ради (продавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_7 (покупець) уклали договір № 2 купівлі-продажу об`єкту приватизації шляхом викупу орендарем. Відповідно до умов цього договору покупець зобов`язався передати у власність покупцю нежитлове приміщення загальною площею 8,3 кв.м., яке розміщується в будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 104, а покупець зобов`язався сплатити 63000 грн. 13.07.2020 був складений акт приймання-передачі зазначеного приміщення.

Вказані обставини встановлені Полтавським апеляційним судом по справі 524/5430/20 за позовом ОСОБА_4 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 , до фізичної-особи підприємця ОСОБА_7 , Кременчуцької міської ради про витребування нежитлових приміщень, скасування окремих рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, закриття окремих розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: р. № 2585, посвідченого 04.12.2020 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано право власності ОСОБА_6 на нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальна площа (кв.м): 8.3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В частині першій статті 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В ч.1.2 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1, 3 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

У частині другій статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 року у справі про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

За змістом статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

ОЦІНКА СУДУ

Щодо вимоги позивача про визнання права спільної сумісної власності на нежитлові приміщення за нею та іншими співвласниками будинку АДРЕСА_2 .

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

У абзаці 2 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року по справі № 1522/12102/12(провадження № 61-398св19).

Так, суд приймає до уваги те, що право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення, розташовані в будинку АДРЕСА_2 виникло у мешканців вказаного будинку на підставі Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Разом із тим, суд приймає до уваги те, що в даній справі позивач заявляє вимоги щодо захисту не тільки власних інтересів щодо користування нежитловими приміщеннями, а також і інших співвласників будинку.

Аналіз змісту положень Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (ст. 5, 10, 11) та Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (ст. 6) (зі змінами і доповненнями) дає підстави для висновку про те, що уповноважена особа багатоквартирного житлового будинку - це співвласник багатоквартирного житлового будинку або інша особа, якій на загальних зборах власників квартир багатоквартирного будинку надано повноваження представляти інтереси власників квартир у відносинах з суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, у відносинах з органами місцевого самоврядування.

Уповноважена особа обирається співвласниками багатоквартирного будинку лише з метою забезпечення взаємозв`язку між управителем, виконавцями комунальних послуг та співвласниками і в силу своїх повноважень без інших документів, визначених статтею 62 ЦПК України, не може здійснювати представництво інтересів фізичних осіб - співвласників багатоквартирного житлового будинку у суді.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність волевиявлення інших співвласників будинку на визнання за ними права власності на спірні нежитлові приміщення

У зв`язку із цим, суд позбавлений можливості примусово визнавати за іншими співвласниками будинку АДРЕСА_2 право власності на нежитлові приміщення.

Однак визнання права власності на спірні нежитлові приміщення виключно за позивачем також призведе до порушення прав співвласників будинку АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача щодо визнання права спільної сумісної власності.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56178693 від 16.01.2021 та припинення права власності ОСОБА_5 .

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 16.01.2021 державний реєстратор прав на нерухоме майно Павленко Богдан Миколайович прийняв рішення №56178693 про проведення державної реєстрації права приватної власності на адміністративно-торговельні та побутові приміщення з реєстраційним номером 104, що розташовані АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_5 , податковий номер НОМЕР_1 .

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав, на підставі вказаного рішення внесено зміни до об`єкту, зокрема квартира змінена на адміністративно-торговельні та побутові приміщення; загальна площа 63.8 кв.м змінена на 69.4 кв.м; адреса змінена з АДРЕСА_4 змінено на АДРЕСА_2 .

Отже, суд констатує, що рішення державного реєстратора від 16.01.2021 за №56178693 не пов`язане із виникненням у ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 8,5 кв.м.

У зв`язку із цим, враховуючи те, що позивач не оспорювала право власності ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна загальною площею 69.4 кв.м, суд не вбачає підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56178693 від 16.01.2021.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги позивача.

Щодо вимог позивача про витребування від ОСОБА_6 нежитлового приміщення з реєстраційним номером 104, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року по справі № 760/3709/18(провадження № 61-11880св20).

Тобто випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Так, суд враховує те, що нежитлове приміщення вибуло із володіння ОСОБА_4 , як співвласника нерухомого майна поза її волею. Разом із тим, суд відзначає, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували те, що всі співвласники будинку АДРЕСА_2 заперечували проти віднесення спірних нежитлових приміщень до об`єктів комунальної власності.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було доведено належними та достатніми доказами факт вибуття спірного майна із володіння всіх співвласників будинку АДРЕСА_2 поза їх волею. Вказана обставина, на думку суду, свідчить про відсутність підстав для витребування майна від добросовісного набувача.

З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги.

З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, а в часті вимог до ОСОБА_5 закрив провадження, суд також відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо закриття розділів та зобов`язання ОСОБА_6 відновити технічний стан нежитлових приміщень, оскільки вони є похідними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем суд покладає на позивача. Також, з позивача на користь відповідача, ОСОБА_5 , суд стягує судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Керуючись ст. 81, 142, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації про визнання права спільної сумісної власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання відновити технічний стан.

Судові витрати понесені позивачем покласти на позивача.

Стягнути із ОСОБА_4 , рнокпп НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , рнокпп НОМЕР_3 судові витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.02.2023

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ