Провадження № 2-о/359/133/2023
Справа № 359/1945/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бориспільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті,

встановив:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що ОСОБА_3 , її батько, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в с. Тимонове Сватівського району Луганської області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті ОСОБА_3 . Тому ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тимонове Сватівського району Луганської області.

Представник заявника ОСОБА_2 подала до суду заяву (а.с.2), в якій просить справу розглядати без участі заявника та представника, заяву підтримує та просить задовольнити.

Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання. Він був у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.20).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з абзацом 3 пункту 9 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого за їх зверненням в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, сьомим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил.

Встановлено, що ОСОБА_3 , був батьком ОСОБА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 2 жовтня 1962 року (а.с.6), та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 7 листопада 1981 року (а.с.7), з якого вбачається, що ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». Отже, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту його смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, та на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Зі змісту лікарського свідоцтва про смерть №2 від 16 січня 2023 року (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 82 років, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17 січня 2023 року (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_3 помер в с. Тимонове Сватівського району Луганської області. На території цього населеного пункту органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті батька заявника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також сприяння заявнику у здійсненні нею спадкових та соціальних прав належить встановити факт, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тимонове Сватівського району Луганської області.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265 та 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бориспільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Миколаївка Білокуракинського району Луганської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тимонове Сватівського району Луганської області.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О.Ю. Семенюта