Справа № 473/788/23
"12" травня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Ротар М.М.
за участю секретаря судового засідання Лукіянчиної Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,
Позивачка звернулася суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0674 га. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2000 року належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0674 га. Зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду (частку цього майна), переходить право власності на земельну ділянку (відповідну частку ділянки), на якій вони розташовані та яка необхідна для обслуговування цього майна, а тому позивачка просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0674 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.
В судове засідання позивачка не з`явилась, до суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 червня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано 07.06.2011 року у КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації.
Разом з тим, право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія МК б/н від 25.12.1993 року.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу (в редакції 1995 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду з цими об`єктами у розмірах, передбачених ст. 67 цього кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни цільвого призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування земельного законодавства при розгляду цивільних справ", при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.
Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод ч.1 статті 120 ЗК України.
Встановлено, що при переході права власності на житловий будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.
Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка набувши право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,0674 га, цільове призначення є обслуговування житлового будинку, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 4, 12, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,0674 га., цільове призначення є обслуговування житлового будинку, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар