Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2023 Справа №607/10604/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Стельмащука П.Я.

присяжних Чорної О.-М. Є.,

Пацалюка Ю.А.,

секретаря судового засідання Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чудопалов Ю.Ю. звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною баби заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна, посилаючись на те, що ОСОБА_3 страждає на стійкий психічний розлад, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.У зв`язку із наведеним просить заяву задовольнити.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_4 не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони заявника, вимоги заяви підтримує та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління соціальної політики Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника управління.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є бабою ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження заявника та його матері.

Згідно витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №2 від 14.07.2022 за №2704/14, ОСОБА_3 , 1924 року народження, має наступний діагноз: ДЕП 3 ст. змішаного ґенезу, з вираженими когнітивними порушеннями, з цефалгічними і вестибулярними розладами, порушенням ходи і самообслуговування. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертонією, СН ІІ А-Б, ст. Консолідований перелом головки правої стегнової кістки ФНС 4 ст. Висновок: за станом здоров`я і як особа похилого віку хвора потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування та пересування через когнітивні розлади невиліковні хвороби.

14.07.2022 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №2 складено висновок №2706/16 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 14.07.2023 та надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №456 від 01.11.2022, проведеної на виконання ухвали суду від 22.09.2022, ОСОБА_3 на теперішній час виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку з нерізко вираженими когнітивними розладами, тому вона не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 39 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений».

Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок судово-психіатричної експертизи №456 від 01.11.2022 не містить категоричного висновку щодо наявності в ОСОБА_3 саме хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, натомість зазначено, що ОСОБА_3 «не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».

Подані до суду медичні документи не свідчать, що у ОСОБА_3 виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Інші докази, які б підтверджували доводи заявника у матеріалах справи відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають підстав для достовірного встановлення тієї обставини, що ОСОБА_3 хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною.

Тому суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, висновку судової-психіатричної експертизи дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатною.

При цьому, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання його баби ОСОБА_3 недієздатною, вимоги заяви про встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення її опікуном онука ОСОБА_1 також до задоволення не підлягають, оскільки опіка встановлюється над особами, які визнані недієздатними.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264-265, 293-300, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Чудопалова Юрія Юрійовича, заінтересовані особи: Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2023.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук