Номер провадження: 22-ц/813/3158/23
Справа № 495/6258/20
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Боярського О.О. 20 вересня 2021 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою, яку було уточнено, до ОСОБА_1 , у якій просила суд:

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя;

- припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку з підвалом, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м.,

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 163447,96 грн., що відповідає 1/2 вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ 315 CDL 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см. куб., станом на 18.02.2021 року.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що з 23.10.1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час перебування у шлюбі у 2003 році сторони придбали нерухоме майно: будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 315 CDL 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб. Право власності на вказане майно було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2020 року по справі № 495/10156/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Позивач стверджувала, що оскільки спірне майно було придбано сторонами в період шлюбу, то воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, на підставі чого ОСОБА_2 просила поділити вищевказане майно шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку з підвалом, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м., а також стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частини транспортного засобу марки MERCEDES - BENZ 315 CDL 2008 р.в., об`єм двигуна 2148 см.куб.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м., основною 28,5 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м., основною 28,5 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку з підвалом, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 90 кв.м, що складається в цілому з кам`яно-ракушнякового будинку з підвалом під літ. «Б», загальною площею 81,6 кв.м., основною 28,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 163447,96 грн., що відповідає 1/2 частини вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ 315 CDL 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб. станом на 18.02.2021 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення на користь позивача грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надана юридична оцінка тому факту, що ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу зазначала, що на протязі останніх п`ятнадцяти років вона сімейних стосунків з ОСОБА_1 не підтримує. Таким чином, на думку апелянта, спірний автомобіль було придбано за час роздільного проживання сторін, за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому є його приватною власністю.

Рішення суду в частині вимог позову про визнання спільним майном подружжя будинок з підвалом, розташований у АДРЕСА_1 , та його поділ, до апеляційного суду не оскаржувалось, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.1993 року позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) та відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб, який було зареєстровано Білгород-Дністровським РАГЦ Одеської області, що підтверджується виданим 23.10.1993 року свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7 ).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2020 року по справі № 495/10156/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

З відповіді, наданої Територіальним сервісним центром 5143 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 15.05.2020 року № 31/15/5143-Б-10/АЗ на адвокатський запит від 07.05.2020 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 значився в зареєстрованих транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 315 CDL, 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб.

З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 5141 в Одеській області (філія ГСЦ МВС) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС від 09.04.2021 за № 31/15/514123аз вбачається, що автомобіль MERCEDES-BENZ 315 CDL, 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб., який належав ОСОБА_1 , 18.02.2021 року в ТСЦ № 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області було перереєстровано на нового власника.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний транспортний засіб було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і вказані обставини відповідачем не спростовано.

Висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України надав 20.05.2021 року № 21-2350 автотоварознавчої експертизи було визначено середню ринкову вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ 315 CDL, 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб., та зазначено, що станом на 18.02.2021 року вартість такого транспортного засобу становить 326895,92 грн.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

Виходячи із вказаної презумпції, сам по собі факт реєстрації нерухомого майна, майнові права на яке набуті під час шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ 315 CDL 2008 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2148 см.куб., є особистою власністю ОСОБА_1 та не підлягає поділу в порядку ст. 69 СК України.

Зазначений автомобіль, який є спільним майном подружжя, було відчужено ОСОБА_1 на користь третьої особи після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без згоди ОСОБА_2 та не в інтересах сім`ї.

Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), та від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 (провадження № 61-20774св19).

Встановивши, що спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_1 здійснив продаж зазначеного майна без повідомлення про це ОСОБА_2 та без отримання її згоди, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки 163447,96 грн. у рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, виходячи з його ринкової (дійсної) вартості, встановленої Висновком експерта № 21-2350 автотоварознавчої експертизи. Доказів на спростування зазначеної вартості спірного транспортного засобу апелянтом не надано.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу зазначала, що на протязі останніх п`ятнадцяти років вона сімейних стосунків з ОСОБА_1 не підтримує. Таким чином, на думку апелянта, спірний автомобіль було придбано за час роздільного проживання сторін, за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому є його приватною власністю.

Колегія суддів зазначає, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. При цьому, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Таким чином, саме лише посилання ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу на ту обставину, що на протязі останніх п`ятнадцяти років вона нібито сімейних стосунків з ОСОБА_1 не підтримує, не може бути преюдиційним при розгляді даної справи, оскільки вказана обставина не одержала правову оцінку судом при розгляді справи про розірвання шлюбу, у зв`язку із чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для її врахування.

Жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_1 та є його приватною власністю, апелянтом до судів першої та апеляційної інстанцій не надано.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2021 року в частині, що переглядається, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2021 року в частині, що переглядається, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 березня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе