Номер провадження: 22-ц/813/3588/23
Справа № 522/4784/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/4784/21

Номер провадження: 22-ц/813/3588/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про зобов`язання передати в оренду нерухоме майно, за апеляційною скаргою адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Яреми Х.С. 23 червня 2022 року, повний текст рішення складений 11 липня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача передати їй у користування нерухоме майно, а саме - частину нежитлового приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , площею - 78,15 кв. м..

ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 04.03.2020 між ОСОБА_3 , який діяв від імені відповідача на підставі довіреності, та ОСОБА_1 було укладено договір оренди частини нежитлового приміщення, яке на праві власності належить ОСОБА_5 . Порушуючи умови договору, відповідач не передав орендоване приміщення позивачці, акт прийому-передачі майна сторонами договору так і не підписаний. Позивачка зверталася до відповідача з вимогою передати майно в оренду, однак відповідач усно повідомив, що до приведення приміщення у придатний для використання стан, в якому його необхідно передати, він не приступив (а. с. 1 - 3).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву в суді першої інстанції не скористалась. Відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надходив.

ОСОБА_3 правом на подачу пояснень на позовну заяву в суді першої інстанції не скористався. Пояснення до суду першої інстанції не надходили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову ФОП ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд піддає сумніву повноваження ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця, який діє в інтересах відповідачки, на укладення договору оренди та волевиявлення відповідача ОСОБА_4 на уповноваження фізичної особи-підприємця діяти в її інтересах, а відтак і досягненнями сторонами істотних умов договору. Адже у вирішенні спору про зобов`язання наймодавця передати наймачеві майно, суд повинен пересвідчитись, що такі договірні зобов`язання між сторонами дійсно виникли. Договір укладено між двома фізичними особами-підприємцями.

Позивачкою не доведено, що сторонами було погоджено усі істотні умови договору. За договором в оренду передано нерухоме майно, яке за своїми індивідуальними ознаками (інша адреса, так як в Договорі відсутнє посилання на «приміщення №3»; інша площа, так як об`єкт не має поділу на частини, зокрема, на площу - 78,15 кв. м.) не відповідає належному майну відповідача.

Стосовно переданого в оренду майна існує спір із другою фізичною особою (а. с. 132 - 136).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Брагарчук Ольга Русланівна, діюча від імені ФОП ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції, що договір оренди було укладено між фізичними особами-підприємцями; 2) помилковими є висновки суду, що сторонами не було погоджено всіх істотних умов договору; 3) помилковими є висновки суду, що нежитлове приміщення, площею - 78,15 кв. м., одночасно передано в оренду двом різним особам (а. с. 141 - 147).

Узагальнені доводи інших осіб в апеляційному суді

Представник третьої особи - Лебединська Н.С. в поясненнях на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони уклали договір оренди як фізичні особи-підприємці. Таким чином, договір був укладений не коректно, із перевищенням повноважень. Такий договір не створює наслідків, оскільки повноважень на укладення такого договору у третьої особи як у підприємця не було.

Не визначення відокремленості приміщення, яке було передано в оренду, відсутність можливості встановлення відокремлення частини приміщення, площею - 78,15 кв. м., від загального приміщення, площею - 291 кв. м., призвело до того, що орендодавець не підписав акт прийому-передачі та не передав приміщення в користування. При цьому, як слідує із позову така відмова збитків позивачці не завдала, оскільки позивачка коштів за оренду не оплатила. У подальшому почався період «локдауну (ковіду)» і процес передачі в оренду приміщення потребував значних витрат для відокремлення площі - 78,15 кв. м., на що сторони не погоджувались. Такі перемовини призвели до втрати інтересу у обох сторін до підписання акту прийому-передачі приміщення. Відсутність повноважень на підписання договору та неможливість відокремити приміщення разом були причиною того, що сторони не змогли досягти основних умов договору.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року (а. с. 153 - 153 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 162).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2022 року задоволено клопотання адвоката Лебединської Надії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

02.02.2023 року від адвоката Лебединської Надії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_3 , надійшли пояснення на апеляційну скаргу. Також було надано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

02.02.2023 року від адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання представника позивачки про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та відсутності електроенергії в м. Одеса, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 «Про продовження воєнного стану в Україні» постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, та Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

На підставі статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02 березня 2022 року та 16 березня 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, керуючись статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року та рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, вказане розпорядження опубліковано на сайті «Судова влада України».

З наявних у справі відомостей вбачається, що адвокат Брагарчук О.Р. мешкає у м. Одеса. Позивачка ФОП ОСОБА_1 також зареєстрована в м. Одесі. Місто Одеса не знаходиться в районі бойових чи активних бойових дій. До клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів відсутності представника позивача в м. Одесі або інших доказів щодо поважних причин, пов`язаних із введенням воєнного стану, за яких неможливо з`явитися у судове засідання, у зв`язку із введенням воєнного стану, заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції. Крім того, правова позиція сторони позивачки викладена в апеляційній скарзі.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

Встановлені та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідач ОСОБА_2 є громадянинкою Сирійської Арабської Республіки.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 291,9 кв. м.. Право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстровано 21.09.2019 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2018.

17.09.2019 на нежитлове приміщення № 3, площею - 291,9 кв. м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт.

На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.09.2019 № 1750 ОСОБА_2 уповноважила громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 представляти її інтереси з правом, зокрема, вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, підписувати договори оренди, з усіх питань щодо здачі в оренду. Довіреність видана терміном на десять років з правом повного та/або часткового передоручення повноважень третім особам.

На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.09.2019 № 1752, НОА 385335, громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_4 , уповноважив громадянина України ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_4 з правом, зокрема, вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, підписувати договори оренди, з усіх питань щодо здачі в оренду. Довіреність видана терміном на десять років.

04.03.2020 між фізичною особою ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 11.09.2019 НОА 385335, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди № б/н нерухомого майна нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 ., приміщення 3, площею - 78,15 кв. м..

Договір укладено в простій письмовій формі.

Майно передається в оренду строком на 2 роки 11 місяців (п. 1.3 Договору).

Передання нерухомого майна оформляється актом приймання-передачі, який підписується сторонами, належний стан приміщення фіксується фотознімками. Перший місяць оренди починається з дати підписання акту прийому-передачі і триває до першого числа наступного місяця (п. 1.4 Договору).

Орендар зобов`язаний не чинити орендарю перешкод у користуванні майном (п.3.2.1 Договору).

По справі виникли правовідносини з договору оренди нерухомого майна.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, що договір оренди було укладено між двома фізичними особами-підприємцями та сумнівів щодо виданої довіреності громадянину України ОСОБА_3 та наявність у нього повноважень щодо укладення договору оренди.

Мотиви часткового прийняття, відхилення аргументів викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції про те, що договір оренди було укладено між фізичними особами-підприємцям заслуговують на увагу.

Власником об`єкту договору оренди є фізична особа іноземний громадянин (нерезидент) відповідачка ОСОБА_2 .

Договір від імені власника об`єкту договору оренди укладено громадянином України ОСОБА_3 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Згідно з ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно з ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Згідно з ч.1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю від 11.09.2019 № 1752, НОА 385335 громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_4 , уповноважив громадянина України ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_4 з правом, зокрема, вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, підписувати договори оренди, з усіх питань щодо здачі в оренду. Довіреність видана терміном на десять років.

При цьому, цій довіреності передувала інша довіреність - від 11.09.2019 № 1750, якою ОСОБА_2 уповноважила є громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 представляти її інтереси з правом, зокрема, вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, підписувати договори оренди, з усіх питань щодо здачі в оренду. Довіреність видана терміном на десять років з правом повного та/або часткового передоручення повноважень третім особам.

Відповідно до договору оренди від 04 березня 2020 року, а саме - розділу щодо учасників договору встановлено, що вказаний договір було укладено між фізичною особою (як зазначено в договорі - ФО) ОСОБА_3 (Орендодавець), який діє на підставі довіреності НОА 385335 від 11.09.2019 року, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Тому, помилковими є висновки суду першої інстанції, що договір оренди було укладено між фізичними особами-підприємцями. Ці посилання суду підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. У частинах першій, третій, четвертій вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Згідно з ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 793 цього Кодексу, якщо договір, укладений за результатами електронного аукціону, предметом якого є майно державної або комунальної власності.

Згідно з ч.1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно з ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч.ч.1, 2 ст.184 Цивільного кодексу України).

Відповідачу ОСОБА_5 на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 291,9 кв. м.. З Технічного паспорту, виготовленого 17.09.2019 на нежитлове приміщення №3 в будинку по АДРЕСА_2 вбачається, що загальна площа групи нежитлових приміщень складає - 291,9 кв. м.. Відповідно до плану це приміщення є єдиним приміщенням без визначення його складових приміщень різної площі.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_5 на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_3 , загальною площею - 291,9 кв. м..

Відповідно до договору оренди від 04 березня 2020 року предметом договору є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , загальною площею - 78,15 кв. м. (а. с. 4).

Отже, дійсно з вказаного договору оренди не можливо встановити, який саме відокремлений об`єкт було передано в оренду. Матеріали справи не містять відомостей про відокремлення частини приміщення, площею - 78,15 кв. м., від загального приміщення, площею 291,9 кв. м..

Крім того, в договорі оренди а саме в п. 1.4 визначено, що передання нерухомого майна оформляється актом приймання-передачі, який підписується Сторонами, та належний стан приміщення фіксується фотознімками.

Однак, сторонами не було узгоджено, протягом якого строку орендодавець зобов`язаний передати за Актом приймання-передачі нерухоме майно.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою частково погоджується суд апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до власної оцінки обставин по справі, переоцінки наявних у справі доказів і не є підставою для скасування рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання суду щодо укладення Договору оренди б/н від 04 березня 2020 року між двома фізичними особами-підприємцями, посилань суду на сумніви щодо повноважень ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 .

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Брагарчук Ольги Русланівни, діючої від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду: 1) посилання суду щодо укладення Договору оренди б/н від 04 березня 2020 року між двома фізичними особами-підприємцями; 2) посилання суду щодо сумнів повноважень ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе