Ухвала

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 521/8746/18

провадження № 61-13090 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 5 600 000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

До Верховного Суду 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України, у якій просить її скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Також заявник просив поновити пропущений з поважних причин строк на касаційне оскарження, вказуючи, що оскаржувану ухвалу станом на 18 грудня 2022 року не отримував.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки вказані причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними та запропоновано заявнику надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку або навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази, а також надати докази сплати судового збору.

У лютому 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 січня 2023 року надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, у якій заявник наводить інші підстави для поновлення строку та додає докази сплати судового збору.

Підставою для поновлення строку на касаційне оскарження заявник вказав, що судове рішення суду апеляційної інстанції не отримував. У зв`язку із хворобою (цукровий діабет) не мав можливості цікавитися своєю справою, про початок роботи Єдиного державного реєстру судових рішень не знав, його представник теж не цікавився справою у зв`язку із оформленням пенсії. Зазначив, що він є хворою людиною пенсійного віку та додав копії направлення на госпіталізацію від 08 серпня 2020 року та 09 листопада 2022 року.

Вивчивши надані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

В ухвалі від 13 січня 2023 року Верховний Суд запропонував надати докази, що апеляційний суд порушив вимоги статті 272 ЦПК України щодо порядку видачі або направлення судового рішення. Повторно звертаючись до суду із заявою про усунення недоліків касаційної скарги, заявник таких доказів не надав.

Отже, сам по собі факт отримання заявником оскаржуваної ухвали після спливу більше шести місяців з дня її виготовлення та оприлюднення, за відсутності даних про недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону щодо порядку видачі і направлення копії оскаржуваного судового рішення не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчить про об`єктивні перешкоди подати касаційну скаргу у передбачений законом строк.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст ухвали Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 червня 2022 року.

Суд враховує, що ОСОБА_1 достовірно був обізнаний про це судове провадження, оскільки саме він подав апеляційну скаргу і мав можливість особисто або через свого представника - адвоката Фірсова С. Г. цікавитися прийнятим судовим рішенням у безкоштовному та загальнодоступному реєстрі судових рішень або отримати його копію в суді. Доказів протилежного заявник не надав, а посилання на зайнятість його представника іншими справами не розцінюються судом як поважна причина пропуску строку на касаційне оскарження.

Посилання заявника на наявність у нього хвороби, лікування якої потребує госпіталізації, суд відхиляє як поважну причину пропуску строку подачі касаційної скарги, оскільки направлення на госпіталізацію від 08 серпня 2020 року та 09 листопада 2022 року не свідчать про перебування останнього на лікуванні і неможливості у зв`язку з цим подати касаційну скаргу у визначені законом строки.

Заявник не цікавився розглядом справи та без поважних причин подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, після спливу більше шести місяців з дня складення судового рішення.

Вказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні не зазначено та судом не встановлено.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа

Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Верховний Суд вважає, що заявником не наведено належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою та не надано належних доказів на підтвердження обставин неможливості звернення з касаційною скаргою у строк визначений статтею 390 ЦПК України, тому суд визнає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року неповажними.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційнеоскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 травня 2022 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ) про повернення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара