Номер провадження: 22-ц/813/1861/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,

- суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування збитків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чорного Олексія Віталійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом, відповідно до якого просить стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 23 026,31 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору 840,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., а всього судових витрат у розмірі 8 840,80 грн.

Позивач обґрунтовує заявлений позов тим, що 06.08.2020 року о 13:50 у м. Одесі біля будинку 52 по вул. Люстдорфська дорога відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Toyota Landcruiser 150 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, та автомобілем марки СНЕRY д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.08.2020 року.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року, відповідача визнано винним у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова суду набрала законної сили 12.10.2020 року. Внаслідок вказаної вище ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

ТДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." відповідно до Страхового полісу № 200083614 від 27.05.2020 року, є страхувальником забезпеченого транспортного засобу СНЕRY д.н.з. НОМЕР_2 , страховиком якого є відповідач. Страхувальника було належним чином повідомлено про настання страхового випадку в порядку, встановленому законом, і в подальшому позивачем було подано до страхувальника Заяву про страхове відшкодування № 20-5274 від 21.08.2020 року.

Після огляду транспортного засобу позивача Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." було проведено калькуляцію № 20-5274 від 11.08.2020 року, відповідно до якої вартість ремонту складала 4 268,14 та вирішено виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2 268,14 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до рахунку № 7999 від 13.08.2020 року наданого ТОВ «Виробничо- технічне підприємство «Інжпроект», фактична вартість ремонтних робіт складає 25 294,45 грн. Отже, ОСОБА_1 планує понести значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, ніж отримане страхове відшкодування.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що страхове відшкодування було отримано позивачем відповідно до калькуляції страховика № 20-5274 розрахованого на суму 4 268,14 грн. без будь-яких заперечень і зауважень. Між тим позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 23 026,31 грн. на підставі рахунку про фактичну вартість відновлювальних робіт за № 7999 від 13.08.2020 року виданого ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект». При цьому калькуляція страховика розрахована виходячи з ремонту бамперу у зборі (без заміни деталей та витратних матеріалів кріплення) та пофарбування бамперу (вартість лакофарбового матеріалу та вартість робіт), в той час, як рахунок ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» передбачає заміну накладки бампера, ліхтарю заднього та витратних матеріалів кріплення бамперу на нові деталі та матеріали кріплення, та ремонту бамперу, пластмаси, рихтування кронштейнів бамперу заднього, поліровку тощо (а. с. 42-48).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування збитків - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Чорний Олексій Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд невірно визначився з оцінкою доказів, які позивач додав на підтвердження розміру шкоди завданої ДТП та невірно застосував норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за загальною ціною позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і в розумінні п. п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем не доведено, що зазначені у рахунку на оплату № 7999 від 13 серпня 2020 витрати є наслідком ДТП, яка трапилася 06.08.2020 року;

- у даному рахунку зазначено калькуляцію витрат, які не здійснені ОСОБА_1 , а які вона лише планує понести.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Проте набувши в цілому правильного висновку про відмову у задоволенні позову, суд разом з цим навів в мотивувальній частині рішення неналежні мотивування.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1,2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені статтями 1166,1167 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед інших із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. п. «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 2 268 грн. 14 коп. та 2 000 грн. франшизи, яка добровільно відшкодована відповідачем.

Предметом спору є, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Виходячи з доказів, які містяться в матеріалах справи, вбачаються наступні події у хронологічному порядку:

- ТДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." відповідно до Страхового полісу № 200083614 від 27.05.2020 року, є страхувальником забезпеченого транспортного засобу СНЕRY д.н.з. НОМЕР_2 , страховиком якого є відповідач;

- 06.08.2020 року о 13:50 у м. Одесі біля будинку 52 по вул. Люстдорфська дорога відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Toyota Landcruiser 150 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, та автомобілем марки СНЕRY д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.08.2020 року;

- ТДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." було належним чином повідомлено про настання страхового випадку в порядку, встановленому законом;

- після огляду транспортного засобу позивача Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." було проведено калькуляцію № 20-5274 від 11.08.2020 року, відповідно до якої вартість ремонту складала 4 268,14 та вирішено виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2 268,14 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 грн.;

- відповідно до рахунку № 7999 від 13.08.2020 року наданого ТОВ «Виробничо- технічне підприємство «Інжпроект», фактична вартість ремонтних робіт складає 25 294,45 грн.;

- позивачем було подано до страхувальника Заяву про страхове відшкодування № 20-5274 від 21.08.2020 року;

- постановою Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року, справа № 947/25810/20 по вказаному вище ДТП, відповідача визнано винним у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова суду набрала законної сили 12.10.2020 року. Внаслідок вказаної вище ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Таким чином, на час звернення позивача до страховика із заявою про страхове відшкодування, в розпорядженні позивача вже був рахунок № 7999 від 13.08.2020 року наданого ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» з визначеним переліком робіт, в тому числі і щодо необхідності заміни накладки бампера, ліхтарю заднього та витратних матеріалів кріплення бамперу на нові деталі та матеріали кріплення, та ремонту бамперу, пластмаси, рихтування кронштейнів бамперу заднього та поліровки, що суттєво відрізняється від переліку робіт, який міститься у калькуляції страховика ремонт бамперу в цілому без вказівки складових та витратних матеріалів кріплення бамперу (болтів, гайок, ) та роботи з пофарбування бамперу (без заміни будь-яких запчастин та складових елементів заднього бамперу).

Проте позивач фактично погодилась з тим розрахунком страхового відшкодування, виконаного страховиком, який не містить належної деталізації найменування складових частин та витратних матеріалів кріплення бамперу, які підлягають заміні на нові та не містить повного деталізованого переліку відновлювально-ремонтних робіт (ремонт пластмаси, рихтування кронштейну бампера) і, як слідство, має значно нижчу загальну вартість відновлювального ремонту у порівнянні з рахунком, виконаним ТОВ «Виробничо- технічне підприємство «Інжпроект».

При цьому колегія суддів звертає увагу, що різниця у вартості між виплаченим страховиком страховим відшкодуванням та фактичної вартості ремонту, необхідного для належного відновлення пошкодженого автомобілю, не обумовлена обмеженнями передбаченими статею 29 Закону № 1961-ІV, які пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, оскільки виходячи з калькуляції страховика взагалі не передбачено будь-якої заміни пошкоджених запчастин, а виключно ремонтні роботи з відновлення тієї самої пошкодженої запчастини.

Тобто різниця обумовлена не обмеженнями передбаченими статею 29 Закону № 1961-ІV, які пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а різним обсягом та різною номенклатурою, різним змістом відновлювального ремонту автомобілю позивача.

З матеріалів справи не вбачається, що представник страховика був повідомленим і присутнім при огляді автомобілю позивача працівниками ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» (офіційного дилеру автомобілів «Тойота» в м. Одесі) і погодженні переліку та обсягу відновлювально-ремонтних робіт, необхідних для відновлення автомобілю позивача.

Також не вбачається, що позивач звертався до страховика з даним рахунком і вимагав проведення відповідної експертизи страховиком для визначення необхідності саме такого переліку робіт і що позивач заперечував щодо суми страхового відшкодування визначеного страховиком - без необхідності заміни пошкоджених запчастин: накладки бампера, ліхтарю заднього та витратних матеріалів кріплення бамперу.

Разом з тим позивач звернувшись до суду з позовом до завдавача шкоди наполягав на необхідності заміни пошкоджених запчастин: накладки бампера, ліхтарю заднього та витратних матеріалів кріплення бамперу на нові у повному у обсязі без врахування, що у разі дійсної необхідності такої заміни частина даних витрат покладається на страховика.

Проте відповідних вимог до страховика позивачем не заявлено та відповідна експертиза з визначення суми матеріальної шкоди з урахуванням зносу запасних частин, які підлягають заміні, для можливості визначити різницю між фактичним розміром шкоди та розміром матеріальної шкоди з урахуванням зносу запасних частин, що підлягають заміні, яка включається до страхового відшкодування і відшкодовується страховиком, позивачем в суді першої інстанції не заявлено. Не додано такого клопотання і до суду апеляційної інстанції.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення шкоди на підстав рахунку, до якого включено ПДВ.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ в сумі 4 215 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП задоволенню не підлягає.

Як вже зазначалося, суд відмовляючи у позові виходив з недоведеності позивачем, що зазначені у рахунку на оплату № 7999 від 13 серпня 2020 витрати є наслідком ДТП, яка трапилася 06.08.2020 року, однак такі висновки не засновані на законі, оскільки у разі, якщо відповідач заперечує, що пошкодження бамперу на автомобілі позивача, які деталізовані у рахунку № 7999 від 13.08.2020 року наданого ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» є зіткнення автомобіля під його відповідача керуванням з автомобілем позивача 06.08.2020 року, то тягар доведення таких обставин покладається саме на відповідача.

Проте будь-яких доказів існування іншого ДТП у період між 06.08.2020 року та 13.08.2020 року за участі цього ж самого автомобіля позивача, відповідачем не надано, а наведені ним відповідні заперечення носять характер припущення, на якому не може грунтуватися доказування.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і помилково мотивував свій висновок даними обґрунтуваннями.

Крім того сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичних витрат, які вона мусить понести для відновлення пошкодженого автомобіля не є достатньою підставою в розумінні ст. ст. 22, 1192, 1194 ЦК України для відмови у позові про відшкодування шкоди (збитків).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині зміні та викладення її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чорного Олексія Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року в мотивувальній частині змінити, відповідно до обґрунтувань, викладених в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 12.05.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова