ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6490/22

Провадження № 22-ц/4820/357/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю учасників справи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2022 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про вселення в будинок,

встановив:

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , в якому просив вселити його у будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що він, перебуваючи в шлюбі з відповідачем, у 1992 році вселився у будинок АДРЕСА_1 , власником якого є батько відповідача, ОСОБА_3 .

В серпні 2020 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано, після чого бувша дружина не пускає його у спірний будинок.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин щодо вчинення йому з боку відповідача перешкод у користуванні спірним житлом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_2 чинила йому перешкоди у вселенні та проживанні у спірному будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в суді підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції ухвалити рішення про вселення позивача у спірний будинок.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .

У 1992 році ОСОБА_1 , як зять ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_2 , за згодою власника, вселився у вищевказаний будинок. За цією ж адресою зареєстроване місце проживання позивача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати позов, необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

ОСОБА_1 в суд було надано докази, які з урахуванням пояснень, наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, вказують на вчинення позивачу перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що між апелянтом та відповідачем існував особистий конфлікт, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був змушений виселитися з будинку. В подальшому він звертався до ОСОБА_2 з метою примирення та вселення до будинку, однак остання була проти цього і заперечувала можливість спільного проживання з позивачем. На даний час конфлікту між сторонами не існує, у зв`язку з чим він просив апеляційний суд ухвалити рішення про вселення позивача до будинку.

ОСОБА_2 в суді пояснила, що внаслідок конфлікту ОСОБА_1 виїхав зі спірного будинку, однак пізніше просив її дозволити проживати йому разом із нею у спірному житлі, на що вона категорично заперечувала, ключів від будинку позивач не мав та не міг самостійного проникнути до житлового приміщення. На даний час конфлікту між ними не існує, у зв`язку з чим вона просила суд ухвалити рішення про вселення ОСОБА_1 у будинок АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_5 , який є сусідом ОСОБА_2 , в суді пояснив, що ОСОБА_1 не проживає за зареєстрованим місцем проживання приблизно рік.

Свідок ОСОБА_6 в суді зауважила, що ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку приблизно три останніх роки.

В суді свідок ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_1 протягом останніх двох років періодично з`являвся до будинку АДРЕСА_1 , однак його на подвір`я не впускали, на хвіртці були змінені замки.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, беручи до уваги принцип змагальності у цивільному судочинстві, враховуючи позицію усіх учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апелянта та наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова