ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/221/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/11694/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2022 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2013 року. В даному шлюбі в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року відповідача зобов`язано виплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн щомісячно. З жовтня 2019 року відповідач перестав сплачувати аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 липня 2022 року становить 44863.00 грн. За розрахунками позивача за період з жовтня 2019 року по липень 2022 року розмір пені відповідача за несплату аліментів становить 250510.86 грн. Однак, оскільки розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по аліментах, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі, яка відповідає розміру заборгованості.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 44863.00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 44863.00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. Звертає увагу на те, що доходу апелянта вистачає щоб забезпечити його сім`ю, оскільки на утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина ОСОБА_8 , яка не працює та доглядає за сином. Крім того, внаслідок роботи у важких умовах в ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я. Також, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість по сплаті аліментів виникла, зокрема, із впровадженням карантинних заходів через поширення коронавірусної хвороби Covid-19, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 не мав змоги працювати та заробляти кошти.

На думку апелянта, зважаючи на його майновий стан, відсутність власного житла, життєві обставини, а також той факт, що останній продовжив сплачувати аліменти, наявні підстави для зменшення судом неустойки за прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

31 січня на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 адвоката Скиби В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням всіх норм матеріального та процесуального права. Вказує, що заборгованість виникла з вини самою ОСОБА_4 , який без поважних причин не сплачує аліменти на утримання свого сина ОСОБА_6 , а тому доводи апелянта є безпідставними та не можуть братись судом до уваги.

Крім того зазначив, що орієнтований попередній розрахунок витрат на правничу допомогу ОСОБА_3 складає 8000.00 гривень, однак доказів на підтвердження таких витрат суду не надано.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та вирішити питання судових витрат.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували в шлюбі з 11 листопада 2011 року, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 серпня 2013 року. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».

Від даного шлюбу в сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2015 року із 600 грн. щомісячно до 1000 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який проведений державним виконавцем Гелецькою Ю.Я., станом на 01 липня 2022 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів з грудня 2018 року по червень 2022 року становить 44863 грн.

02 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2016 року, актовий запис №95.

Від даного шлюбу у відповідача народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20 грудня 2016 року.

З консультації невропатолога ОСОБА_11 від 14 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз: Гостра люмбалгія. Рекомендовано: приймати медикаменти (диклоберл, міорікс) протягом 5 днів, придбати пластир на поясничну ділянку, уникати переохолоджень та фізичних навантажень (а.с.40).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто, формула наступна:

заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01 липня 2022 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 44863.00 грн.

Судом першої інстанції правильно установлено, що згідно виконаного позивачем розрахунку, загальна сума пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів становить 250510.86 грн, що не спростовано відповідачем.

Оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні цієї заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 44863.00 грн.

Доводи апелянта про те, що він офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід, колегія суддів відхиляє, оскільки наведене не є безумовною підставою для несплати аліментів. При цьому, відсутність офіційного працевлаштування та стабільного доходу, про що зазначає ОСОБА_4 , не свідчить про скрутний майновий стан останнього.

Твердження апелянта про те, що його доходу вистачає лише на забезпечення його сім`ї, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказана обставина не звільняє останнього від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, відповідно, нести відповідальність за їх несплату, зокрема, у вигляді сплати неустойки (пені).

При цьому, несплата відповідачем аліментів носить постійний характер та на момент звернення позивачем з позовом до суду відповідач не сплачував аліментів більше двох років.

Апеляційний суд зазначає, що зміна сімейного стану народження другої дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для несплати аліментів.

Посилання апелянта про те, що в нього погіршився стан здоров`я, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки долучена відповідачем копія консультації невропатолога від 14 вересня 2021 року, згідно якої останньому призначено п`ятиденний курс лікування, не свідчить про важкий стан здоров`я відповідача.

Доводи апелянта про відсутність у його власності нерухомого майна, що свідчить про його скрутний майновий стан, колегія суддів відхиляє, оскільки належними доказами рівня майнового стану фізичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла, зокрема, із впровадженням карантинних заходів через поширення коронавірусної хвороби Covid-19, оскільки впровадження карантину на території України не звільняє платників аліментів від виконання їх обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 03 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді