ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1178/23 Справа № 202/5090/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Погосян Віталія Едуардовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Бєсєди Г.В.) у цивільній справі №202/5090/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначени позовом.В обгрунтування посилалася на те, що її син, ОСОБА_2 проходив військову службу у складі НОМЕР_1 повітряно - десантної бригади Збройних сил України та був направлений до зони проведення антитерористичної операції для виконання службових обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її син загинув внаслідок падіння літака в результаті неналежного виконання командуванням ЗСУ своїх обов`язків, нехтування якими призвело до загибелі людей.

17 червня 2014 року генеральною прокуратурою України було розпочато кримінальне провадження за фактом службової недбалості, що призвела до загибелі 49 військослужбовців та знищення військової техніки і майна внаслідок аварії літака ІЛ-76 № 76777, яке мало місце 14 червня 2014 року.

18 листопада 2014 року Генеральною прокуратурою України було повідомлено ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.

21 травня 2021 року Верховним Судом винесено постанову, якою вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 11.12.2021 року, якою залишено без змін вирок суду скасовано, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_3 .. Було встановлено, що виконання замислу реалізовувалась різними органами управління та різними службовими особами, в тому числі і вищестоящими командирами і начальниками, однак прокуратурою інші винні особи не встановлювалися і до кримінальної відповідальності не притягувалися.

Посилалася на те, що після падіння літака та смерті сина у неї була надія на справедливість, вона сподівалася на гідне покарання всіх відповідальних осіб, адже, нехтуючи своїми обов`язками ОСОБА_3 та інші керівники допустили невиправдану загибель людей. Судом касаційної інстанції було встановлено факт неефективності досудового та судового розслідування, що було засновано на безвідповідальному ставленні до вчинення злочину та постраждалих осіб. Неналежне досудове розслідування Генеральною прокуратурою України та неналежний розгляд кримінального провадження судами першої та другої інстанції підірвали у неї довіру до Держави, та вона втратила упевненість у завтрашньому дні. Через пережите вона не почуває себе у безпеці, а відчуття безкарності і безвідповідальності правоохоронних органів придає ще більшого дискомфорту. Неякісне розслідування органом досудового слідства причинили їй моральну шкоду в сумі 500000 грн., яку вона, посилаючись на ст. ст.23, 1174 ЦК України, просила стягнути з Держави.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам,оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те,що моральна шкода спричинена неефективним розслідуванням, яке призвело до безкарності винних службових осіб.

Судом першої інстанції не враховано, що виконання замислу реалізовувалась різними органами управління та різними службовими особами, в тому числі і вищестоящими командирами і начальниками, однак прокуратурою інші винні особи не встановлювалися і до кримінальної відповідальності не притягувалися.Смерть 49 людей знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з бездумними діями посадових осіб армії,зокрема ОСОБА_3 . За результатами розслідування факту збиття літака не було проведено ефективне розслідування відносно посадових осіб штабу АТО, дії яких згідно висновків судової комісійної військової експертизи перебувають у причинному зв`язку з настанням тяжких наслідків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без змін,як таке, що ухвалене відповідно до норм матеріального права.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Погосян В. Е., представник Офісу Генерального прокурора Армашова І.М., представник Державної казначейської служби України-Парощенко Ю.О. .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на підтвердження заявлених позовних вимог не надала відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) органу досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не довела, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні органами досудового розслідування, його посадовими особами, зокрема, посадовими особами Генеральної прокуратури України, допущені порушення норм кримінального процесуального права (протиправність дій чи бездіяльності).

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою та шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. . Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Проте, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якої пред`явлено позов.Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі №591/5118/14-ц.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Таким чином, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Судом першої інстанції встановлено, що син позивачки ОСОБА_2 ,1995 року народження, проходив службу у складі НОМЕР_2 повітряно-десантної бригади Збройних Сил України Повітряних Сил ЗСУ та був направлений до зони проведення антитерористичної операції для виконання своїх службових обов`язків. Під час перельоту 14 червня 2014 року літак було обстріляно невстановленими особами. В результаті обстрілу літак загорівся та впав на землю, син позивачки загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

17.06.2014 року слідчим відділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо катастрофи 14.06.2014 року поблизу аеродрому м. Луганськ військово-транспортного літака Іл-76МД та загибелі НОМЕР_3 військовослужбовців Збройних Сил України і знищення військового майна (а.с.83 т.1).

За результатами розслідування 18.11.2014 року начальнику штаба-першому затупнику керівника АТО на території Донецької та Луганської областей генерал-майору ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, а саме в тому, що він будучи начальником штабу першим заступником керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, перебуваючи в бойовій обстановці, недбало поставився до виконання службових обов`язків, що призвело до незабезпечення належної ізоляції аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захисту від ураження наземними вогневими засобами противника, не припинення діяльності незаконних збройних груп (формувань) біля аеродрому м. Луганськ, що призвело до вчинення вказаного терористичного акту (за наявності реальної можливості, не вжито жодних заходів для запобігання вчиненню терористичного акту), загибелі НОМЕР_3 військовослужбовців Збройних Сил України, повного знищення літака Іл-76МД та іншого військового майна, яке знаходилося на його борту, чим державі Україна завдано збитків на загальну суму 28 737 081 грн., тобто спричинило тяжкі наслідки.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2020 року майора ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Постановою Верхового Суду від 21.05.2021 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_3 скасовано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 440 КПК України і закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що висновок про те, що ОСОБА_3 мав можливість запобігти терористичному акту, в результаті якого був збитий літак ІЛ-76-МД та загинуло НОМЕР_3 військовослужбовців Збройних Сил України, є неправильним. Дії ОСОБА_3 не є кримінальним правопорушенням, оскільки вони були вчинені в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

За положеннями ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доказуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №761/20966/17 та від 17.06.2020 у справі №757/34188/17-ц, у справі №686/24223/17 від 22.12.2020 року.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що в результаті розслідування було встановлено, що розпорядження про перевезення особового складу та вантажів трьома літаками видав начальник Генерального штабу ЗСУ генерал-лейтенант ОСОБА_4 , володіючи достовірною інформацією про реальну загрозу збиття літаків.

На виконання цього завдання керівник АТО ОСОБА_5 видав відповідне розпорядження. Проте, незважаючи на встановлені факти, які свідчать про значно ширше коло відповідальних службових осіб, винних у тому, що сталося, Генеральною Прокуратурою України до відповідальності було притягнуто лише одну службову особуначальника штабу-першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей ОСОБА_3 .. По відношенню до інших відповідальних службових осіб не було проведено належних слідчих дій.

Після висновків Верховного Суду життя позивачки практично зруйновано, адже вона жила надією на притягнення винних осіб до відповідальності. Пережитий шок від того,що орган досудового розслідування провів неналежне розслідування,позивачка втратила упевненість у завтрашньому дні. Через пережите позивач не може почувати себе в безпеці,а відчуття безкарності і безвідповідальності правоохоронних органів придає ще більшого дискомфорту. Від душевних хвилювань і переживань позивач втратила здатність займатися будь-якими звичними для життя справами,нормально спілкуватися з рідними,друзями.

Після падіння літака та пережитого горя у позивача була одна надія на справедливість, вона мала усі підстави сподіватися на гідне покарання усіх відповідальних за смерть рідної людини.

Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує, зокрема, неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження, у тому числі бездіяльністю органу досудового розслідування щодо непритягнення всіх винних службових осіб до кримінальної відповідальності, які не вжили усіх необхідних заходів для попередження збиття літака.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку про те, що позивач на підтвердження заявлених позовних вимог не надала відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) органу досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. ОСОБА_1 не довела, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні органами досудового розслідування, його посадовими особами, зокрема, посадовими особами Генеральної прокуратури України, допущені протиправність дій чи бездіяльність та неефективне розслідуваня.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що підставою для відшкодування шкоди у випадку здійснення неефективного досудового розслідування було б систематичне прийняття відповідних рішень відповідачем всупереч вимогам КПК України , надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що б свідчило про протиправну бездіяльність відповідних посадових осіб відповідача, та мало би наслідком наявність у позивачки права на відшкодування моральної шкоди і обгрунтовно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Досудове розслідування у кримінальному провадженні не було тривалим.

Твердження про неналежне та неефективне досудове розслідування Генеральною прокуратурою України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на будь-яких доказах.

Обставини неналежного досудового розслідування, конкретні незаконні рішення, певні дії чи бездіяльність слідчого/прокурора у позовній заяві не зазначені. Позов, його обгрунтування у суді першої інстанції, у належний процесуальний спосіб, конкретизовані, уточнені не були, що підтверджується письмовими матеріалами даної цивільної справи.

Вирішення питання щодо повідомлення особі про підозру є виключною компетенцією слідчого або прокурора. Позивачем також не представлені докази того, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000517 від 17 червня 2014 року потерпілими, в тому числі позивачкою, (їх представниками), оскаржувались дії, рішення чи бездіяльність слідчого/прокурора, а також подавались клопотання про проведення процесуальних дій, у задоволенні яких було відмовлено.

Крім того, у позовній заяві не вказано, якими саме діями або бездіяльністю чи незаконними рішеннями прокурорів Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні №0000517 їй завдано моральної шкоди.

Позивач належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні, спричинення їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надала, у зв`язку з чим не довела заподіяння їй такої шкоди Офісом Генерального прокурора.

Виходячи з викладеного,надавши належну оцінку представленим у справі доказам,у їх сукупності; приймаючи до уваги невстановлення фактів вчинення посадовими особами відповідача Офісу Генерального прокурора протиправних дій/бездіяльності стосовно позивачки; враховуючи непредставлення доказів протиправності дій укримінальному провадженні№0000517,чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували права позивачки,-колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, адже судом не встановлено вчинення неправомірних дій/бездіяльності відповідачем та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і неправомірними діями/бездіяльністю з боку посадових осіб Офісу Генерального прокурора.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Погосян Віталія Едуардовича залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 січня 2023 року.

Судді: