Справа № 350/2156/21
Провадження № 22-ц/4808/139/23
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Мальцевої Є. Є.,

Девляшевського В. А.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинка Ореста Антоновича на рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2022 року в складі судді Пулика М. В., ухвалене в селищі Рожнятові Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, набутого за час спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, набутого за час спільного проживання.

Позов обґрунтовано тим, що з 2000 року після смерті його дружини ОСОБА_3 , він з відповідачкою проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 05 серпня 2002 року відповідачка офіційно зареєструвала в органах ЗАГСУ Рожнятівського району Івано-Франківської області припинення шлюбу зі своїм попереднім чоловіком ОСОБА_1 , і з того часу він почав разом з нею офіційно приїжджати в смт. Перегінськ, де почав активно проводити ремонтні роботи та реконструкцію житлового будинку, в тому числі добудував другий поверх, куди вкладав власні кошти, а також повністю за власні кошти добудував літню кухню, яка на той момент була тільки на початковій стадії будівництва. Ще впродовж 2002 - 2007 років вони разом з відповідачкою їздили на сезонні роботи в Москву, і фактично, помісячно перебували то в Москві, де разом проживали як чоловік та жінка, та працювали, то в смт. Перегінськ, а з 2006 року, він попередньо продавши квартиру в Москві, повністю переїхав на постійне місце проживання в смт. Перегінськ.

24 грудня 2007 року ними спільно була придбана земельна ділянка площею 1,7331 га, для розміщення та обслуговування ринку, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 010050021. Договір купівлі - продажу земельної ділянки та державний акт на право власності на неї оформлені на відповідачку. Фактично всі кошти на придбання вказаної земельної ділянки були його особистими, які він добровільно вніс в спільний сімейний бюджет.

На даний час, через похилий вік, відповідачка змінила відношення до нього та намагається вигнати з літньої кухні, що розташована в АДРЕСА_2 , яка ним побудована і де він на даний час проживає. Також йому стало відомо, що відповідачка має намір відчужити спірну земельну ділянку, що спонукає його звернутись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив встановити факт його проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по день подання позову. У порядку поділу майна визнати за ним право власності на Ѕ частину придбаної у період спільного проживання земельної ділянки площею 1,7331 га, для розміщення та обслуговування ринку, кадастровий номер 010050021, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2022 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 січня 2004 року по 28 грудня 2021 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину придбаної у період спільного проживання земельної ділянки площею 1,7331 га. для розміщення та обслуговування ринку, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої 010050021, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 825815, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 42 від 10 червня 2008 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що досліджені в суді письмові докази, у сукупності з показаннями свідків, доводять факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, і свідчать про те, що між сторонами з січня 2004 року по 28 грудня 2021 року склались та мали місце, усталені відносини, які притаманні подружжю, а тому є підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання сторін у цей період однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Встановивши, що під час спільного проживання з відповідачкою позивач мав доходи, наявність яких давала йому можливість придбати земельну ділянку навіть без додатково залучення коштів відповідачки, що останньою не заперечувалось, не надання ОСОБА_1 доказів, що земельна ділянка придбавалося за її особисті кошти, суд вважав, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу шляхом визначення рівних часток.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Долинко О. А. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та у подальшому визнання майна спільною сумісною власністю необхідні належні та допустимі докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, матеріальна участь у придбанні спільного майна, та інші докази, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Вказані обставини судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджено, а покази свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для встановлення вказаного факту. Крім того, жоден із допитаних свідків не є ні близьким родичем відповідача, ні близьким другом чи сусідом. Також, місцевий суд не врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постановах від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 23 грудня 2021 року у справі №204/6931/20.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки адвоката Павликівську Г. М., яка просила скаргу задовольнити, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Родікова І. С., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб позивач ОСОБА_2 05 червня 1960 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 101), яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла (а.с. 102).

Рішенням Рожнятівського місцевого суду від 14 лютого 2002 року було розірвано шлюб між відповідачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с. 100).

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання № 1810/02-24 від 21 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 березня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 21 березня 2019 року (а.с. 4).

Відповідно до договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 24 грудня 2007 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купила і прийняла у власність частину земельної ділянки площею 1,7331 га, яка надана для розміщення та обслуговування ринку та розташована на землях, що знаходиться на території Рожнятівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 364 990 грн. 86 коп., які покупець передав продавцям до підписання цього договору (а.с. 8).

На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 10 червня 2008 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №825815 (а.с. 7).

Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України).

Разом з тим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя».

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (правова позиція, викладена в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року по справі № 404/2332/15)

Зазначене питання неодноразово було предметом вирішення Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 лютого 2019 року у справі № 522/4152/15-ц (провадження № 61-24264св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 347/1292/16-ц (провадження № 61-12252св18), від 30 січня 2019 року у справі № 360/2244/15-ц (провадження № 61-18548св18).

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскаржуючи рішення суду, відповідачка посилалася на те, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірної земельної ділянки внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Проте з такими доводами погодитися не можна.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції враховані показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який підтвердив, що сторони з 2000 року проживали однією сім`єю як у сел. Перегинське в Україні, так і за її межами.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили суду, що позивач з відповідачкою 20 років проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, ремонтували будинок та придбавали майно.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_11 , ОСОБА_1 належних та допустимих доказів не проживання однією сім`єю із позивачем та придбання земельної ділянки за особисті кошти, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надала.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_12 з 01 січня 2004 року - дати набрання чинності Сімейним Кодексом України.

Оскільки на час придбання спірної земельної ділянки сторони проживали однією сім`єю, вона є їх спільною сумісною власністю, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги і в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинка Ореста Антоновича залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева