Справа № 342/1155/19
Провадження № 22-ц/4808/120/23
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 жовтня 2022 року в складі судді Махно Н. В., ухвалене у м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого складено 13 жовтня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Стрільченська сільська рада Городенківського району, приватний нотаріус Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Наталія Ярославівна, Городенківська міська рада Івано-Франківської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Стрільченська сільська рада Городенківського району, приватний нотаріус Городенківського РНО Стефурак Н. Я., про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дівоче прізвище його матері було « ОСОБА_8 », а її батьками - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Відповідно до списку парохії с. Стрільче у подружжя ОСОБА_11 було шість дітей: ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 , Настя ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно із записом акта про народження № 28, його двоюрідний брат ОСОБА_16 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батько записаний тільки по імені « ОСОБА_14 », а мати ОСОБА_17 , 1923 року народження. ОСОБА_16 перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_18 , дітей у них не було через проблеми із здоров`ям ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_16 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 та двi земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Родичами ближчого ступеня спорідненості ОСОБА_16 є він, двоюрідна сестра ОСОБА_3 , та двоюрідний брат ОСОБА_4

27 листопада 2014 року він подав до приватного нотаріуса Гроденківського РНО Стефурак Н. Я. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_19 . Також до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_5 , в якій вказала, що вона є донькою померлого ОСОБА_19 . Листом № 245/02-14 від 25 травня 2015 року приватний нотаріус повідомила ОСОБА_1 про необхідність подати заяву, оформлену належним чином або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Повторно заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 не подала, документів, які б підтверджували родинні відносини із спадкодавцем не подала, а тому не може вважатись особою, яка прийняла спадщину. 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутності оригіналів правовстановлюючих документів.

Зазначав, що з метою захисту прав на спадкування він неодноразово звертався до суду із позовами про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Однак, за результатами апеляційного перегляду та заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із не залученням до участі справи ОСОБА_1 . А тому він змушений в черговий раз звертатися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на вказані обставин, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просив встановити факт, що він та ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , є двоюрідними братами, родичами побічної лінії споріднення четвертого ступеня спорідненості. Визнати за ним право власності на нерухоме майно, в порядку спадкування житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 1,9033 га, яка розташована в ур. «Штефене поле» Стрільченської сiльської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, кадастровий № :07:001:0022, цільове призначення якоїдля ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку площею 0,2077 га, яка розташована в ур. «Над лагером» Стрільченської сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, кадастровий № :07:001:0150, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01 червня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Городенківську міську раду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є двоюрідним братом, родичем побічної лінії споріднення четвертого ступеня спорідненості ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування, право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 1,9033 га, яка розташована в ур. «Штефене поле» Стрільченської сiльської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, кадастровий № :07:001:0022, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку площею 0,2077 га, яка розташована в ур. «Над лагером» Стрільченської сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, кадастровий № :07:001:0150, цільове призначення якоi для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 спірний житловий будинок та господарські споруди були збудовані з 1904 по 1941 року.Станом 31 грудня 2012 року право власності на вказане домоволодіння не було зареєстровано. А отже право власності на нього не було визнано державою за ОСОБА_16 . Тому вважає, що належним відповідачем у справі має бути орган місцевого самоврядування. Проте, орган місцевого самоврядування не залучений до участі у справі в якості відповідача.

Також вказує, що позивачем не наведено, а відповідно не доведено, що мати ОСОБА_16 ОСОБА_17 може бути споріднена родинними вузами з позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Семенціва В. Д., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_16 є родичами побічної лінії споріднення четвертого ступеня спорідненості, а склад та вартість спадкового майна належним чином підтверджені позивачем.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Суд зокрема розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, про що зазначено в пункті 1 частини першої статті 315 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 552/7358/18-ц, від 30 серпня 2022 року у справі № 526/329/21 зазначено, що виходячи з аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини за законом після смерті ОСОБА_16 , однак оформити свої спадкові права не зміг в зв`язку із неповнотою та відсутністю актових записів, що унеможливлює підтвердження родинних відносин, як двоюрідних братів.

З матеріалів справи вбачається, що матір`ю позивача є ОСОБА_20 (том 1 а.с. 13, 14).

Батьками ОСОБА_20 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (том 1 а.с. 15).

Згідно оглянутого в судовому засіданні оригіналу «Спис парафіян с. Стрільче» ОСОБА_21 є рідним братом матері позивача ОСОБА_20 (том 1 а.с. 16).

Померлий ОСОБА_16 є сином ОСОБА_21 , що підтверджується не тільки актовим записом про народження № 23 від 04 березня 1952 року (том 3 а.с. 69), а й випискою з по господарської книги № 6 (том 3 а.с. 77, 78).

Крім того, той факт, що позивач є двоюрідним братом ОСОБА_16 підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_22 .

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів спорідненості позивача із ОСОБА_16 безпідставні.

Також не можна погодитися із доводами скарги щодо не притягнення до участі в справі належним відповідачем органа місцевого самоврядування, оскільки спір виник тільки між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 , яка також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_16 , а тому такі доводи не ґрунтуються на законі та суперечать положенням ст. 1277 ЦК України.

Щодо доводів скарги відносно відсутності реєстрації права власності ОСОБА_16 на будинок АДРЕСА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з виписки із книги погосподарського обліку вказаний будинок станом на 01 січня 1961 року належав до колгоспного двору, а з 01 січня 1962 року його перетворено в господарство робітників та службовців (том 3 а.с. 78).

Членами колгоспного двору були: голова сім`ї ОСОБА_23 (1920 р.н.), дружина ОСОБА_17 (1923 р.н.) та два сини ОСОБА_24 (1949 р.н.) і ОСОБА_25 (1952 р.н.)

Верховний Суд України у своїй постанові від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 зазначив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п. «г» своєї постанови № 20, за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для визначення частки померлого ОСОБА_16 у майні двору, сам будинок побудовано в 1904 році (том 1 а.с. 25), відсутність реєстрації права власності на нього не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги щодо зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки він раніше звертався до суду із позовом (справа № 342/528/16-ц), не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки така підстава законом не передбачена, а з тексту судових рішень у зазначеній справі не вбачається порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду (том 1 а.с. 237-239, 240-242, 245-250).

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

З урахуванням вищевказаного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева