Справа № 584/504/21
Провадження № 2/584/20/23

31.01.2023 м. Путивль
Путивльський районний суд Сумської області в особі: головуючого - судді Токарєва С.М., при секретарі Зікрати Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 " до ОСОБА_2 , Фермерського господарства "Троценко" про визнання права володіння та користування земельною ділянкою, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,
У 2011 році ОСОБА_3 померла, позивач продовжив використовувати земельну ділянку.
25.02.2020 позивач виявив бажання зареєструвати своє право оренди вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до вимог діючого на даний час законодавства, однак рішенням від 28.02.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області йому було відмовлено у державній реєстрації права оренди на вказану земельну ділянку, оскільки державним реєстратором було встановлено наявність вже зареєстрованого права оренди з іншим правонабувачем.
21.04.2021 позивач виявив бажання зареєструвати своє право оренди вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до вимог діючого на даний час законодавства, однак рішенням від 23.04.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області йому було відмовлено у державній реєстрації права оренди на вказану земельну ділянку, оскільки державним реєстратором було встановлено наявність вже зареєстрованого права оренди з іншим правонабувачем.
З огляду на таке, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 16.12.2020, укладений між відповідачами.
Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 14.07.2021 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 12.08.2021 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули та своїх представників не направили, про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Фотокопією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 047728 від 15.12.1999 (а.с. 16) підтверджена та обставина, що зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_3 .
Пунктом 38 вказаного договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 08.01.2008 та акту приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду від 16.01.2008, були визначені межі земельної ділянки, що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, площею 1,903 га, і належить ОСОБА_3 та проведена передача в оренду зазначеної земельної ділянки ССК «Ярославна» (а.с. 15).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Судом з достовірністю встановлено, що договір оренди землі від 16.12.2020 було укладено між ОСОБА_2 та ФГ «Троценко» в період дії договору оренди землі від 08.01.2008, укладеного між ССК «Ярославна» та ОСОБА_3 .
При цьому сторонами не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що станом на дату укладення між ОСОБА_2 та ФГ «Троценко» договору оренди землі від 16.12.2020, припинив свою дію укладений між ССК «Ярославна» та ОСОБА_3 договір оренди землі від 08.01.2008.
З огляду на таке, укладення між ОСОБА_2 та ФГ «Троценко» договору оренди землі від 16.12.2020 не відповідає вимогам чинного законодавства, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання його недійсним.
Крім того, якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.
У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18-ц.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права - є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів у випадку їх порушення, невизнання або оспорювання.
Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачів у дольовому порядку підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а саме по 2270,00 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, а також по 2837,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуто Путивльським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі невручення заочного рішення суду у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд шляхом подачі відповідної заяви протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.02.2023.

Суддя С.М.Токарєв