Справа № 367/1647/21
Провадження №2/367/1302/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про скасування заборони,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області про скасування заборони, в якій просить визнати дії Ірпінської міської державної нотаріальної контори, щодо накладення 23 червня 2004 року заборони (реєстраційний номер обтяження 39012) на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 протиправними; скасувати заборону (реєстраційний номер обтяження 39012) від 23 червня 2004 року, яка накладена на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене домоволодіння підтверджується мировою угодою від 27 квітня 1999 року, яка затверджена ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 1999 року у справі №2-424-1999, яка розглядалась під головування судді Онопенко Г.М. Зазначені обставини також підтверджуються інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» від 29 січня 2020 року.

Зазначає, що, земельна ділянка (кадастровий номер :01:049:0084) на якій розташоване домоволодіння є приватною власністю ОСОБА_1 , яке було зареєстровано за нею 13 жовтня 2015 року.

В той же час відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було встановлено, що 23 червня 2004 року Ірпінською міською державною нотаріальною конторою накладено заборону (реєстраційний номер обтяження 39012). Обтяження накладено в інтересах Ірпінської мебельної фабрики на підставі повідомлення від 27 березня 1969 року б/н.

Позивач зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день подачі позову, взагалі відсутня інформація про юридичну особу, що має у своїй назві словосполучення «Ірпінська мебельна фабрика». З метою встановлення фактичних обставин справи, адвокатом Самойленком А.В. 15 жовтня 2020 року на адресу Ірпінської міської державної нотаріальної контори направлено адвокатський запит із вимогою надати інформацію на підставі чого було накладено арешт на домоволодіння власником якого є позивач. У відповідь на даний запит Ірпінською міською державною нотаріального конторою надано відповідь від 22 жовтня 2020 №1031/01-16, яким було відмовлено в наданні відповіді та підтверджуючих документів. Свою відмову Ірпінська міська державна нотаріальна контора аргументувала тим, що дана інформація є нотаріальною таємницею. З метою встановлення фактичних обставин справи, ОСОБА_1 11 листопада 2020 року самостійно звернулась до адресу Ірпінської міської державної нотаріальної із зверненням з аналогічними вимогами, проте, станом на день подачі позову відповіді не надано.

Позивач зазначає, що в розділі «Власник» взагалі зазначено іншу особу, а саме ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_2 , згідно наявних даних померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 червня 1993 року. Як наслідок, на момент вчинення, а саме станом на 23 червня 2004 року, реєстраційної дії щодо заборони, ОСОБА_2 ні фактично, ні юридично не могла бути власником домоволодіння. Тобто, на момент вчинення реєстраційної дії, надані державному нотаріусу документи не відповідали вимогам Положення №31/5, боржник не був фактичним власником домоволодіння, більш того боржник вже помер.

Позивач наголошує, що зазначені дії державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори, щодо накладання арешту на домоволодіння, порушили особисті майнові права та обов`язки позивача.

Позивач вважає, що належним способом захисту її прав та інтересів є визнання дій Ірпінської міської державної нотаріальної-неправомірними та скасування арешту, що накладено в інтересах Ірпінської мебельної фабрики на підставі повідомлення від 27 березня 1969 б/н (реєстраційний номер обтяження 39012).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Ірпінської міської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів на підставі яких накладено обтяження за реєстровим номером 39012, 23.06.2004 16:07:28, об`єкт обтяження: АДРЕСА_1 ; витребувано від Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірені копії матеріалів на підставі яких Ірпінською державною нотаріальною конторою здійснено обтяження за реєстровим номером 39012, 23.06.2004 16:07:28, об`єкт обтяження: АДРЕСА_1 .

08 червня 2022 року на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2022 року Київським обласним державним нотаріальним архівом було надано копії сторінок з алфавітної книги обліку заборони відчуження нерухомого майна і арештів, накладених на нерухоме майно та з реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та іншого нерухомого майна та арештів , накладених судовими та слідчими органами.

13 липня 2022 року на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2022 року Київським обласним державним нотаріальним архівом було надано копії документів на підставі яких було накладено заборону, зазначивши, що інші відомості надати не мають змоги у зв`язку з їх відсутністю.

26 вересня 2022 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самойлена А.В. надійшли додаткові пояснення в яких він зазначив, що спадкодавцем була ОСОБА_2 , згідно наявних даних вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 червня 1993 року. В той же час, на момент вчинення, а саме станом на 23 червня 2004 року, реєстраційної дії щодо заборони, ОСОБА_2 ні фактично, ні юридично не могла бути власником домоволодіння. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,Фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на день подачі позову, взагалі відсутня інформація про юридичну особу, що має у своїй назві словосполучення «Ірпінська мебельна фабрика» на користь якої накладено заборону. З метою встановлення фактичних обставин справи, представник Самойленко А.В. , 15 вересня 2022 року звернувся до Трудового архіву Ірпінської міської ради з адвокатським запитом. На даний запит Трудовим архівом Ірпінської міської ради було надано відповідь. Відповідно до інформації наявної в додатках стороні позивача стало відомо наступне. Наказом Мінліспрома УРСР від 07.06.1979 №144 виробничому об`єднанню «Броваримеблі» передати, а Українському науково-виробничому меблевому об`єднанню прийняти Ірпінську меблеву фабрику на правах філіалу. Наказом Мінліспрома УРСР від 09.01.1986 №6 Українському науково - виробничому меблевому об`єднанню передати Ірпінську меблеву фабрику виробничому об`єднанню «Броваримеблі» з державною формою власності. Рішенням Ірпінської міської ради народних депутатів від 29.12.1992 №322/2 було зареєстровано Ірпінську меблеву фабрику виробничо-меблевого об`єднання «Броваримеблі» з державною формою власності. Наказом по підприємству від 29.12.1993 «253 Ірпінську меблеву фабрику було перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Меком». Згідно із протоколом загальних зборів ВАТ «Меком» від 11.12.2001 №8 було прийнято рішення про ліквідацію ВАТ «Меком» шляхом ліквідації. Позивач не заперечує того факту, що ОСОБА_2 працювала у Ірпінській меблевій фабриці, а саме у період з 19 січня 1960 року по 06 травня 1975 року. ОСОБА_2 було звільнено 06 травня 1975 року у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується наказом від 12.05.1975 №52-к. В документах, що надані на адвокатський запит, відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 отримували будь-які позики та/або наявності будь-якої заборгованості перед підприємством. Більш того, в рамках справи №2-424-1999, що розглядалась Ірпінським міським судом Київської області наявна довідка від 16.04.1998 виданої ВАТ «Меком» на адресу суду, згідно якої підприємство підтверджує той факт, що за період з січня 1961 по грудень 1975 позики ОСОБА_2 не надавались.

Сторони в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Від відповідача - Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на сайті «Судова Влада України».

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач відповідно до копії мирової угоди від 27 квітня 1999 року та копії ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 1999 року у справі №2-424-1999 року є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» від 29 січня 2020 року виданою ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 27 квітня 1999 року, затвердженої ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 1999 року, дата реєстрації: 16 жовтня 1999 рік; реєстраційний номер 2682, книга 13, сторінка 145.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06 квітня 2020 року № НВ-020 земельна ділянка з кадастровим номером :01:049:0084 на якій розташоване домоволодіння є приватною власністю ОСОБА_1 , зареєстровано 13 жовтня 2015 року Управлінням Держземагенством у м. Ірпені на підставі рішення органу місцевого самоврядування Рішення Ірпінської ради 2 сесії 5 скликання 27 липня 2006 року 34-2- V.

Як убачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 23 червня 2004 року Ірпінською міською державною нотаріальною конторою накладено заборону (реєстраційний номер обтяження 39012), підстава обтяження: повідомлення, б/н, 27 березня 1969, Ірпінська мебельна фабрика, об`єкт обтяження: будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; власники ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , про що 21 червня 1993 року зроблено запис №236.

Відповідно до копії сторінок справи № ІІ-29 Том №1 з алфавітної книги обліку заборони відчуження нерухомого майна і арештів, накладених на нерухоме майно та з реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та іншого нерухомого майна та арештів , накладених судовими та слідчими органами запис про накладання заборони відчуження на майно ОСОБА_2 міститься в справі «ВВ-29 том№1 (почато:1964 закінчено 1998) та в справі №ІІ-25 том1 (почато 1964 закінчено 1992).

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Також, відповідно до п.11 вказаної Постанови, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п.4 ч.2ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 та ч. 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 2 статті 26 цього Закону запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон-це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2.3 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 р. № 31/5, встановлено, що реєстратор відмовляє у внесенні відомостей до Реєстру заборон, якщо в заяві або постанові відсутні або вказані не повністю, не чітко або нерозбірливо відомості, передбачені пунктами 2.6.1-2.6.3 цього Положення, щодо підстави виникнення обтяження (назви документа, його номера та дати, повного найменування органу, що накладає обтяження); даних про обтяжувача та про особу (осіб), щодо майна якої (яких) встановлено обтяження: для фізичних осіб - громадян України - прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності останнього), ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів (за наявності) та, за наявності, дати та місця народження, місце проживання, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий), також даних про об`єкт обтяження: ідентифікаційні номери об`єкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження.

Відповідно до пунктів 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб.

У наданих позивачем відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою обтяження зазначено повідомлення б/н 27 березня 1969, Ірпінська мебельна фабрика.

При цьому посилання позивача про те, що обтяження накладено на об`єкт нерухомого майна, власником якого на той час була позивач, а ОСОБА_2 на момент реєстрації обтяження була померлою, самі по собі не доводять протиправність дій Ірпінської міської державної нотаріальної контори щодо накладення 23 червня 2004 року заборони (реєстраційний номер обтяження 39012) на домоволодіння. Інших доказів протиправних дій Ірпінської міської державної нотаріальної контори щодо накладення 23 червня 2004 року заборони на домоволодіння позивачем не надано.

Разом з тим, суд враховує, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав.

Таким чином, враховуючи те, що документальне підтвердження виникнення та підстави обтяження майна позивача відсутнє, наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, а Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а права власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню шляхом зняття заборони з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належать на праві власності ОСОБА_1 , оскільки порушується право власності позивача. В іншій частині у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Керуючись ст. ст.13,76-89,258,259,263-265,268,271-273,354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про скасування заборони - задовольнити частково.

Скасувати заборону, яка зареєстрована Ірпінською міською державною нотаріальною конторою 23 червня 2004 року 16:07:28, реєстраційний номер обтяження 39012, на підставі повідомлення б/н від 27 березня 1969 року Ірпінської мебельної фабрики, на домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук