07 лютого 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Ворошиловської районної ради міста Донецька про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -
Позивачка 05.01.2023 р. звернулася до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території тимчасового окупованого міста Донецьк, Донецької області померла її мати - ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина. В грудні 2022 року, вона звернулась до приватного нотаріуса в місті Києві з метою оформлення права на спадщину, але отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт смерті встановленого зразка, а також у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини.
Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері один місяць.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Заяв та клопотань не надходило.
Заяви та клопотання сторін.
Позивачка та її представник надали заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 06.01.2023 р. відкрито провадження у справі, витребувані докази за клопотанням позивача.
Ухвалою від 19.01.2023 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.
ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю позивачки.
Після її смерті залишилось спадкове майно. За життя померла склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачці, що вбачається з наданої копії заповіту, Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі.
21.12.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Наумовою Н.А. надано роз`яснення, відповідно до якого рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Зазначені обставини встановлені з документів в матеріалах справи.
Як підставу поважності пропуску строку для звернення до нотаріальної контори позивачка зазначає відсутність можливості зареєструвати заяву та відкрити спадкову справу, оскільки смерть настала на тимчасово окупованій території , де законна влада України тимчасово не здійснює свої повноваження.
Суд вважає, що причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори, на які посилається позивачка, є поважними, а тому позовну заяву слід задовольнити.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У відповідності ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.
Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Пропуск строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.
Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до вимог ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Таким чином, необхідною умовою застосування вказаної правової норми є поважність пропуску строку для прийняття спадщини.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка через поважні причини пропустила строк на прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 200, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьк Донецької області, протягом одного місяця з часу набрання законної сили даним рішенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 07.02.2023 р.
Суддя