ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4086/22

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/324/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська обласна прокуратура,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2022 року (ухвалено о 14:42) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, в якій просила:

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на свою користь матеріальну шкоду в сумі 583 846,77 грн, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури;

- судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовувала тим, що починаючи з 20.10.2015 відносно неї правоохоронними органами розпочато досудове розслідування з метою притягнення її до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

19.10.2017 їй повідомлено про підозру, а 23.10.2017 Новозаводським районним судом м. Чернігова застосовано до неї запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

08.06.2022 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова закрито кримінальне провадження відносно неї у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Зазначала, що внаслідок незаконного кримінального переслідування у період з 20.10.2015 по 16.06.2022 зазнала моральної шкоди, що полягала у нервових стресах, психологічному напруженні, що негативно вплинуло на її психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї, втрату роботи, на її майно накладався арешт, відносно неї здійснювались заходи обмеження її прав і свобод.

Завдану шкоду оцінює у 583846,77 грн, яка визначена виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за 80 календарних місяців з 20.10.2015 по 15.06.2022.

Під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_1 надавав правову допомогу адвокат Бабинець С.П., за послуги якого вона сплатила 78 000 грн, що також підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 357 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 78 000 грн на відшкодування юридичної допомоги.

Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати віднесено на рахунок держави Україна.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України (далі по тексту - Казначейство) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, у правовідносини з нею не вступало і жодної шкоди останній не завдавало, отже не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці діями інших суб`єктів.

Заявник указує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб, і такий факт неправомірності рішення чи вчинення дії повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку. Районним судом залишено поза увагою те, що протягом усього часу досудового розслідування та розгляду справи відносно ОСОБА_1 в судах жодну слідчу та процесуальну дію, вчинену щодо позивачки, не визнано незаконною або протиправною, що передбачено ч. 1-1 ст. 2 ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Наголошує на тому, що з матеріалів справи вбачається, що позивачка просила відшкодувати як моральну, так і матеріальну шкоду надаючи розрахунок матеріальних збитків у розмірі 583846,77 грн. Однак фактично в позовній заяві відсутня вимога щодо відшкодування моральної шкоди взагалі, так як сума позову складається з розміру втраченого заробітку та витрат адвоката, тобто за своєю суттю є матеріальною шкодою.

Указує, що позивачка зазначала про перебування у постійному психологічному напруженні, що тим самим негативно вплинуло на її психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї. Однак, на підтвердження вищевказаних фактів позивачкою не надано доказів.

Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката в сумі 78 000 грн, сплачених в межах кримінального провадження, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливість відшкодування витрат на правову допомогу, понесених сторонами під час розгляду справи в іншому провадженні, а саме кримінальному провадженні, при цьому посилається на висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №529/1007/16-ц.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Чернігівської обласної прокуратури - Рибалко Н.В., представника ДКСУ - Мулач Л.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування позивача під слідством та судом, а також подальша відмова прокурора від підтримання держаного обвинувачення, свідчать про незаконність повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, і є достатньою підставою для відшкодування шкоди у порядку ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, справедливості, виваженості та врахувавши період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, який становить 55 місяців, вимоги ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, визначив розмір моральної шкоди в сумі 357 500 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, районний суд зазначив, що письмовими доказами (квитанціями та актом виконаних робіт) підтверджено сплату позивачкою адвокату Бабинцю С.М. витрат на правову допомогу у загальному розмірі 78 000 грн, а відтак її вимоги в цій частині обґрунтовані.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується, оскільки вони суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, 19.10.2015 на адресу прокуратури м. Чернігова надійшла заява представника ТОВ «Компанія-Чернігів-Автогаз» Батуринського Д.О про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України (а.с.9).

20.10.2015 ГУНП в Чернігівській області за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів внесено відомості до ЄРДР за №0000260 за ч.5 ст. 191 КК України, в ході досудового розслідування якого 19.10.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.42 КПК України останній отримала статус підозрюваного (а.с. 212-224 т.1, кримінального провадження №751/8720/17).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.10.2017 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.10).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.10.2017 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.с.11-12).

30.11.2017 прокурором Чернігівської обласної прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000751 від 10.11.2017 стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст.191 КК України (а.с.13-19, а.с. 1-15, т. 1 кримінального провадження №751/8720/17).

08.06.2022 від Чернігівської обласної прокуратури на адресу суду надійшла постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення (а.с. 111-132, т.5 кримінального провадження №751/8720/17).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.06.2022 кримінальне провадження №0000751, внесене 10.11.2017 до ЄРДР про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України закрите, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а.с.20-25, а.с. 135-145, т.5 кримінального провадження №751/8720/17). В ухвалі зазначено, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у суді, у зв`язку з тим, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України не підтверджено зібраними у ході досудового розслідування та судового розгляду доказами.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.

Згідно зі статтею 3 Закону у наведених в статі 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом, відповідно вона має право на відшкодування сум, сплачених нею у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги у кримінальному провадженні та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, колегія суддів вважає, що його початком є 19.10.2017 (день повідомлення про підозру), а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є 16.06.2022 (набрання законної сили ухвали суду).

У даній справі, районний суд зваживши на те, що позивачка незаконно перебувала під слідством і судом 55 місяців, виходячи із мінімального розміру заробітної плати як визначено частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 357 500 грн.

Законодавцем чітко визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави дійти висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

У КПК України також є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди.

Відтак не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб, і такий факт неправомірності рішення чи вчинення дії повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, оскільки правилами статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду. Такі підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу завдавачів шкоди та особливим способом завданої шкоди.

Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність залучення ДКСУ в якості відповідача з посиланням на те, що Казначейство жодної шкоди позивачці не заподіювало і у правовідносини з нею не вступало.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 167, ст. 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Разом із тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган.

Як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, покладаючи на державу обов`язок відшкодування шкоди, суд зобов`язує ДКСУ списати відповідні кошти не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Неможливо погодитись з доводами Казначейства щодо завищеного розміру компенсації моральної шкоди, оскільки такий розмір судом визначено у мінімальному розмірі, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, останньою на підтвердження факту її перебування у постійному психологічному напруженні, негативного впливу на її психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї не надано доказів є необґрунтованими, оскільки сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, вчинення якого не було доведено - є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає надмірно формальними доводи Казначейства про те, що фактично в позовній заяві відсутня вимога щодо відшкодування моральної шкоди взагалі, а сума позову складається з розміру втраченого заробітку та витрат адвоката, тобто за своєю суттю є матеріальною шкодою, зважаючи на те, що позов містить вимоги про відшкодування моральної шкоди, а її обрахунок в позовній заяві проведено виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як визначено ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо тверджень заявника про неправомірне стягнення на користь позивача коштів у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 78 000 грн колегія суддів зазначає наступне.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Порядок застосування зазначеного вище Закону встановлений Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

Абзацом 3 пункту 10 Положення передбачено, що до сум, які підлягають поверненню громадянинові на підставі пункту 4 статті 3 Закону, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

З урахуванням положень ст. 20, 46, 47 КПК України, юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), зазначено, що «правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати».

Отже, правова допомога має тлумачитися більш ширше та охоплювати будь-яку діяльність, спрямовану на захист особи та реалізацію її прав.

До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, серед іншого, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та в суді першої інстанції здійснював адвокат Бабинець С.П. на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ЧН № 018538 від 07.12.2017, договору про правову допомогу від 19.10.2017 (а.с. 26, а.с. 56,58 т.1. кримінального провадження).

З акту виконаних робіт від 15.06.2022 вбачається, що адвокат Бабинець С.П. в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо надання правової допомоги, адвокатом за період з 19.10.2017 по 08.06.2022 надано, а замовником прийнято та сплачено наступний перелік послуг та робіт на загальна вартість 78000 грн:

- консультації та вивчення 8 томів кримінальної справи - 16 год. (з розрахунку вартості 500 грн за одну годину) - 8000 грн;

- вивчення судової практики по даній категорії справ, складання процесуальних документів (скарг, апеляцій, клопотань, заперечень), а також участь у проведенні слідчих дій - 40 год. (з розрахунку вартості 500 грн за одну годину) - 20 000 грн;

- представлення інтересів особи в судових інстанціях - (без визначення кількості та тривалості судових засідань) - 50 000 грн (а.с. 29).

Згідно квитанцій від 19.10.2017, 01.09.2019, 20.08.2021, 10.06.2022 ОСОБА_1 сплатила адвокату Бабинцю С.П. грошові кошти, за надання правової допомоги згідно договору від 19.10.2017 всього на загальну суму 78 000 грн (а.с.27-28).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження адвокат Бабинець С.М. брав участь у судових засіданнях у Новозаводському районному суді м. Чернігова: 07.12.2017, 15.12.2017, 18.12.2017, 14.03.2018, 31.07.2018, 03.10.2018, 17.12.2018, 22.05.2019, 29.05.2019, 20.11.2019, 25.02.2020, 21.04.2020, 13.05.2020, 27.07.2020, 12.10.2020, 15.03.2021, 08.04.2021, 19.04.2021, 19.07.2021, 07.10.2021, 24.11.2021, 24.12.2021, 24.12.2021, 08.02.2022, 06.06.2022, 08.06.2022, що підтверджується журналами судових засідань (а.с. 59, 84-85, 90, 134-135, 146, 166-167 т.1 кримінального провадження, а.с. 54-55, 72-73,95-98, 117, 137-138, 157, 176-180, 210 т.4 кримінального провадження, а.с. 5, 30-31, 43, 67, 72, 76, 89, 96, 104, 109, 133 т.5 кримінального провадження).

Крім того, адвокатом Бабинцем С.В. подавалися заяви та клопотання, а саме про витребування копії висновку, про призначення експертизи, про тимчасовий доступ до речей (а.с. 171-172 т.1 кримінального провадження, а.с. 86-87 т.4 кримінального провадження, а.с. 191-192 т.4 кримінального провадження, а.с. 28 т.5 кримінального провадження).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про стягнення сплачених ОСОБА_1 витрат у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги у повному обсязі в сумі 78 000 грн.

Хибним є посилання Казначейства на постанову Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №529/1007/16-ц, оскільки фактичні обставини у даній справі та справі, що переглядається не є тотожними.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко