Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2424/22 Головуючий у 1-й інст. Євген Татуйко
Категорія 60 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого- судді Трояновської Г.С .

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу № 278/2424/22 за позовом ОСОБА_1 до Глибочицької об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу - Силіна Наталія Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у виді земельної ділянки, площею 1,1441 га за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Глибочицька територіальна громада. Про існування спадщини ОСОБА_1 дізнався з листа Фермерського господарства «Екострат» від 10.01.2022. 27.01.2022 позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіної Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, проте постановою приватного нотаріуса від 27.01.2022 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку. Позивач аргументує пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини необізнаністю про факт існування земельної ділянки та її належністю своїй бабі - ОСОБА_2 . Вказує, що вважав, що баба склала заповіт на користь своє дочки, його матері - ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (позивач), на користь якого було складено заповіт. Спадкоємець за законом - ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини.

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що законом не передбачено визначення поняття поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та їх поважність повинна визначатись судом у кожному конкретному випадку виходячи з конкретних обставин справи.

Наголошує, що в постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, на яку послався у своєму рішенні суд першої інстанції зазначено, що суд не обмежений у визначенні поважних причин пропуску терміну для прийняття спадщини.

Також посилається на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» в якій вказано, що суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була матір`ю позивача, а ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була його бабою (а.с.5, 7,8).

З державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 230122 від 21.12.2004 вбачається, що ОСОБА_2 отримала у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,1441 га та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Левківської сільської ради та має кадастровий номер :01:000:0130 (а.с.14).

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради, Житомирського району, Житомирської області від 17.12.2020 № 1907 вбачається, що станом на день смерті, ОСОБА_2 проживала сама і разом із нею на день смерті та протягом шести місяців після її смерті зареєстрованих осіб за місцем її проживання не було (а.с.15).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому майні від 27 січня 2022 року стосовно майна померлої ОСОБА_2 заведено спадкову справу, що зареєстрована у спадковому реєстрі за № 69047099. Згідно відомостей спадкового реєстру, жодна особа не отримувала свідоцтво про право на спадщину після померлої (а.с. 16-17).

31 липня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Бойчуком В.В., згідно якого заповіла своєму сину - ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.11).

Довідкою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н.В. від 27.01.2022 № 69/02.14 засвідчено, що згідно спадкової справи № 28/2022 ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 його баби ОСОБА_2 (а.с. 18).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіної Н.В від 27.01.2022, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,1441 га, що знаходиться за адресою Житомирська область, Житомирський район, Глибочицька ТГ, після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємець протягом шести місяців з дня смерті не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, дійшов висновку, що необізнаність позивача у питанні наявності у власності спадкодавиці спадкового майна, не є поважною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою щодо прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах :від 04листопада 2015року №6-1486цс15та від23серпня 2017року №6-1320цс17,а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі №466/5674/17, від 20.10.2021 по справі № 405/7111/19-ц.

Як вбачається зі змісту позовних вимог єдиною причиною пропуску ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини, є його необізнаність щодо наявності спадкового майна. Будь-яких інших обставин, які б створювали спадкоємцю перешкоди у прийнятті спадщини у встановлені законом строки позивачем не зазначені.

Враховуючи, що перешкод для подання заяви у спадкоємця, ОСОБА_1 не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини лише через необізнаність про наявність спадкового майна, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому суд обґрунтовано вказав, що жодної поважної причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не зазначено, а тому цей позов, поданий після спливу більш як чотирнадцяти років після відкриття спадщини, не підлягає до задоволення.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті своєї баби і незадоволення позову зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування, на території якої воно знаходиться, і його право, як власника земельної ділянки, яку він має успадкувати після смерті баби, буде порушено, не заслуговують на увагу, оскільки наведені аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі правових позицій Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 376, 381,382,383,384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: