Справа № 457/1092/22
провадження №2-о/457/3/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, заінтересована особа: Орган опіки і піклування Трускавецької міської ради, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з заявою про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, заінтересована особа: Орган опіки і піклування Трускавецької міської ради. Заява мотивована тим, що у шлюбі з ОСОБА_2 у них народився син - ОСОБА_3 . Оскільки спільне життя не склалось, шлюб було розірвано. Після чого син багато часу проводив з ним канікули, їздили на відпочинок. З початком повномаштабної агресії колишня дружина виїхала за кордон та проживає в країні Іспанія на невизначений термін. Син ОСОБА_4 залишився з ним та вони постійно проживають разом, він навчається в Дрогобицькому науковому ліцеї, готують разом шкільні завдання. Син відвідує різноманітні гуртки, розвивається. Зазначає, що проживають з сином у квартирі яка є у його власності, так як він є керівником приватного підприємства і ним створено всі умови для проживання, навчання та розвитку сина ОСОБА_4 . Зазначає, що звернувся до органу опіки та піклування Трускавецької міської ради з заявою про надання висновку про визначення місця проживання його сина з ним. Згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №416 від 23.11.2022 року визначено місце проживання ОСОБА_3 з його батьком. Окрім цього наголошує що між ним і його колишньою дружиною нема спору про місце проживання дитини, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_2 . Тому для того щоб в подальшому в повній мірі забезпечити інтереси дитини позивач звернувся заявою про встановлення факту проживання дитини з ним. Просить встановити факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , з ним - батьком ОСОБА_1 , за місцем його проживання або перебування.

Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Від заінтересованої особи Служби у справах дітей Трускавецької міської ради надійшла заява про розгляд прави без участі представника заінтересованої особи. Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 23 листопада 2022 року було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з його батьком, а тому позовні вимоги підтримує.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оцінюючи докази у матеріалах справи з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21 вересня 2007 рокуу відділі реєстрації актів громадського стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №539, розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області 24 червня 2008 року.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають у квартирі АДРЕСА_1 , прописані у ній ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 лютого 2008 року вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 2,7-9ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 132/3061/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами, необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №416 від 23 листопада 2022 року Про визначення місця проживання неповнолітньої дитини вбачається, що місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з його батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання або перебування.

Підстав, що унеможливлюють визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, судом не встановлено.

Крім цього, заявою ОСОБА_2 , яка є матірю ОСОБА_3 , підтверджується її згода та незаперечення щодо визначення місця проживання спільного сина з ОСОБА_1 , тобто сторони дійшли згоди щодо проживання їхньої спільної дитини разом з батьком.

Таким чином, установлені судом обставини, засвідчують, що батько ОСОБА_1 належно опікується про сина, забезпечує все необхідне для повного і гармонійного його розвитку.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, не заперечення матері щодо визначення місця проживання сина з батьком, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дитини з батьком може йому зашкодити, суд вважає що доцільним є визначення місця проживання дитини разом із батьком -заявником по справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків щодо своїх дітей, узгоджуватиме з положеннями Конвенції прав дитини, рішеннями Європейського суду з прав дитини і грунтуватиметься на чинному національному законодавстві України..

За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 , за місцем його проживання або перебування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук