Єдиний унікальний номер 725/4790/22
Номер провадження 2/725/675/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

та третьої особи - приватного нотаріуса Сирбу Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмила Борисівна про встановлення факту нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач через свого представника - адвоката Никифорака В.М. звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , яка у вересні 1996 року склала заповіт на його користь. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві спільної сумісної власності спільно з ОСОБА_6 .

З метою прийняття спадщини після смерті матері позивач 21.11.2019 року звернувся в органи нотаріату з відповідною заявою та дізнався про наявність відкритої спадкової справи щодо майна його покійної ОСОБА_5 , яка була відкрита за заявою відповідача про прийняття спадщини на підставі заповіту від 05.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. відповідно до якого ОСОБА_5 все своє майно заповіла своєму брату - відповідачу по справі ОСОБА_4 .

Разом з тим, покійна ОСОБА_5 була особою з інвалідністю І групи підгрупа «А», мала ряд важких прогресуючих хвороб, зокрема синдромом Паркінсона, тремтливо-регідна форма, посттравматична енцефалопатія III. помірний лікворно-гіпертензійний синдром, перебування у інвалідному візку, ІХС. Дисфузний кардіосклероз. СНИ А ФК III ДВ. Ангіопатія сітківки. Гіпертонічна хвороба II ступеня та внаслідок вказаних захворювань ОСОБА_5 з часом перестала говорити і не могла самостійно писати, їсти, пити, була постійно нерухомою в інвалідному візку, не могла сама себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, а тому фізично не могла підписувати 05.12.2018 року вказаний вище заповіт на користь ОСОБА_4 , що також підтверджується тією обставиною, що 12.12.2016 року нотаріально посвідчена довіреність від її імені була підписана іншою особою.

Відповідно до інформація, яка міститься у медичних документах, зокрема в медичній виписці від 24.05.2017 року хвора ОСОБА_5 перебуває в лежачому стані та не може себе обслуговувати, їй було діагностовано атрофію м`язів верхніх та нижніх кінцівок.

Вважає, що ОСОБА_5 через наявні фізичні вади не могла ні виявити волевиявлення про складання заповіту ні фізично підписати такий документ, а тому такий документ мав бути підписаний з урахуванням положень ч. 4 ст. 207, ст. 1247 ЦК України відповідно до яких у випадку коли особа не може особисто підписати заповіт він підписується іншою особою в її присутності.

Оскільки, оспорюваний заповіт від імені ОСОБА_5 не був підписаний іншою особою, вважає що такий заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним.

Вважає, що нікченість вказаного заповіту тягне за собою правові наслідки недійсності відповідного правочину у вигляді позбавлення відповідача права на спадкування за заповітом майна померлої ОСОБА_5 , а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Окрім того, оскільки у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу про право власності його матері на вказане спадкове майно, а також з урахуванням того, що спірна квартира належала його матері на праві спільної сумісної власності та за її життя частки співвласників не були визначені, а тому вважає, що отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті його матері, до складу якої входить частка у вказаній вище квартирі, в органах нотаріату буде неможливим, у зв`язку з чим збільшив свої позовні вимоги та просив також визнати за ним право власності в порядку спадкування та припинити право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

З урахуванням наведеного, останньої редакції вимог, посилаючись на норми матеріального права, позивач просив встановити факт нікчемності заповіту ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. 05 грудня 2018 року за реєстром № 1785; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - заповіту ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. 5 грудня 2018 року за реєстром № 1785, а саме: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права на спадкування за заповітом майна померлої ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , - припинити.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказувала на те, що позивачем не надано суду доказів, що наявні у спадкодавця ОСОБА_5 захворювання станом на 05.12.2018 року позбавляли її можливості власноручно підписати оспорюваний заповіт. Крім того, звертала увагу на те, що дійсність вказаного заповіту вже була предметом судового спору, зокрема у серпні 2020 року позивач звертався до суду з позовом про визнання заповіту недійсним в рамках якого було проведено судово-психіатричну експертизу, а також за наслідками розгляду вказаної справи судом касаційної інстанції встановлено, що оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, містить місце та дату його складення, прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця, дату та місце її народження, а також прізвище, ім`я та по батькові спадкоємця із зазначенням родинних зав`язків з ним (брат ОСОБА_5 ). Приватний нотаріус встановила особу заповідача за паспортом, перевірила її дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України, встановила її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Також заповіт містить рукописний підпис заповідача та запис про те, що заповіт, зі слів заповідача, записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний уголос, оскільки в тексті заповіту міститься запис, здійснений технічними засобами, що заповіт складено та записано зі слів заповідача приватним нотаріусом за допомогою технічних засобів, до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно нею підписаний. Так, наявне у ОСОБА_5 захворювання хоч і обмежувало її фізичні можливості, однак не потягло за собою позбавлення її можливості висловлювати свої наміри та бажання в доступній для інших формі, а належними та допустимими доказами не доведено, що заповіт підписаний не заповідачем, або що заповідач не мав фізичної можливості підписати заповіт. Вважає, що всі докази на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог вже були дослідженні та оцінені судами трьох інстанцій.

Також, на вказану позовну заяву надійшли письмові заперечення третьої особи - приватного нотаріуса Сирбу Л.Б. в яких зазначено наступне.

Так, 05 грудня 2018 року на звернення особи, яка заїхала в приміщення нотаріальної контори у інвалідному візочку та за пред`явленням документа, що посвідчує особу (паспорт громадянина України НОМЕР_2 . виданий Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області 22 січня 1999 року) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка з її слів, фактично проживала за адресою: смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області, а зареєстровано місце проживання було за адресою: АДРЕСА_2 . (відмітка у паспорті), після встановлення її дієздатності (за паспортом), за її проханням та за її бажанням було прийняго рішення про виготовлення проекту заповіту. Проект заповіту був наданий для прочитання заповідачу особисто в руки, після чого вона підтвердила бажання підписати цей заповіт. Надруковано було два примірники заповіту: на білому папері для зберігання у архіві нотаріуса та на бланку нотаріальних дій. Заповіт, який власноручно підписаний заповідачем ОСОБА_5 був посвідчений нею - Сирбу Л.Б. приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області у її присутності у приміщенні нотаріальної контори за адресою: м. Сторожинець. вул. Грушевського, 20. Чернівецької області. 59000.

В рамках судового розгляду даного спору судом було витребувано докази та призначено судову експертизу.

Позивач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник - адвокат Никифорак В.М., який позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в тексті позовної заяви, а також посилався на висновки судово-медичної експертизи від 19.12.2022 року. Вказував на те, що наявні у матеріалах справи докази щодо стану здоров`я ОСОБА_5 підтверджують факт обмеження її фізичних можливостей внаслідок захворювання, яке має прогресуючий характер, а тому остання не могла фізично підписувати оспорюваний заповіт самостійно.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяла представник - адвокат Трифаненко А.І., яка в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені нею у відзиві. Вважала, що позивачем не доведено той факт, що станом на 05.12.2018 року покійна ОСОБА_5 не могла самостійно підписати документ, при цьому звертала увагу на те, що остання не була визнана обмежено дієздатною чи недієздатною, після підписання оспорюваного заповіту прожила ще рік та не змінювала свого волевиявлення за цей час. Вважає, що при попередньому судовому розгляді спору щодо визнання заповіту недійсним було встановлено дотримання форми заповіту та вимог щодо його посвідчення.

Третя особа - приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_5 особисто була присутньою в приміщенні нотаріальної контори, перебувала в інвалідному візку, висловила своє бажання скласти заповіт та саме з її слів вона дізналась, що спадкоємцем за заповітом має бути її брат, який здійснює за нею догляд. Вказувала на те, що ОСОБА_5 особисто підписала заповіт, при цьому вона спиралась ліктем на стіл, крім того вона поклала свій особистий підпис також у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в судовому засіданні нотаріусом було надано для огляду відповідний Реєстр. Зазначала, що у неї не виникало сумніву в тому, що спадкодавець ОСОБА_5 не може самостійно підписувати документи та у неї не було думок про необхідність залучення іншої особи для підпису заповіту, оскільки, спершись ліктем на стіл, ОСОБА_5 особисто поставила підпис у заповіті та у відповідному Реєстрі, зі змістом заповіту була ознайомлена.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за наслідками розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , яка була матір`ю позивача та рідною сестрою відповідача (а/с 12).

Згідно ст. 1216, ст.1218, ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 06.02.1995 року покійній ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності спільно з ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_1 (а/с 16).

За змістом ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Так, за свого життя 05.12.2018 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на момент її смерті і на що за законом вона матиме право заповіла своєму брату - ОСОБА_4 (а/с 20).

Позивач, вважаючи вказаний заповіт недійсним з тих підстав, що його мати тяжко хворіла, за станом здоров`я не могла говорити, писати, читати вголос, тому на його думку заповіт був складений з порушенням вимог статей 1247, 1257 ЦК України, щодо його форми та посвідчення, у серпні 2020 року звертався до суду з позовом про визнання вказаного правочину недійсним.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року вказане рішення суду залишено без змін та постановою Верховного суду від 30.06.2022 року судові рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного суду від 30.06.2022 року судами було встановлено, що оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, містить місце та дату його складення, прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця, дату та місце її народження, а також прізвище, ім`я та по батькові спадкоємця із зазначенням родинних зв`язків з ним (брат ОСОБА_5 ). Приватний нотаріус встановила особу заповідача за паспортом, перевірила її дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України, встановила її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Також заповіт містить рукописний підпис заповідача та запис про те, що заповіт, зі слів заповідача, записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний уголос, оскільки в тексті заповіту міститься запис, здійснений технічними засобами, що заповіт складено та записано зі слів заповідача приватним нотаріусом за допомогою технічних засобів, до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно нею підписаний.

Слід зазначити, що заповідач прочитує заповіт для себе, а не для інших осіб, тому техніка його читання має бути сприйнятною саме і лише для нього. Зачитування документу вголос має пересвідчити інших осіб, в даному випадку нотаріуса, оскільки лише в його присутності посвідчувався заповіт, в тому, що заповідач дійсно, а не уявно (умовно) знайомиться зі змістом виконаного ним (нотаріусом) тексту. Нездатність прочитати заповіт вголос має бути абсолютною. Законодавство не встановлює обмеження осіб, які мають дефекти мовлення, в їх праві особистого прочитання вголос документів та не пов`язує наявність таких дефектів у особи з обов`язковим зачитуванням такій особі змісту документів, що тягнуть за собою настання правових наслідків, іншими особами чи посвідчення таких документів в присутності інших осіб.

Крім того, встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, наявне у ОСОБА_5 захворювання хоч і обмежувало її фізичні можливості, однак не потягло за собою позбавлення її можливості висловлювати свої наміри та бажання в доступній для інших формі. Доказів того, що заповіт підписаний не заповідачем, або що заповідач не мав фізичної можливості підписати заповіт не надано (а/с 88-95).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що оспорюваний заповіт є нікчемний в силу вимог ст. 1257 ЦК України як такий, що складений з порушенням його форми та посвідчення, оскільки мав бути підписаний з урахуванням положень ч. 4 ст. 207, ст. 1247 ЦК України, а саме іншою особою за дорученням ОСОБА_5 , оскільки остання через стан свого здоров`я та наявності хронічних хвороб самостійно не могла підписувати документи.

З урахуванням правових позицій Верховного Суду сформованих у постановах від 13.02.2019 року справа №473/1584/16-ц, від 10.04.2019 року справа №463/5896/14-ц, від 16 червня 2021 року справа №620/564/19, від 28 жовтня 2021 року справа №498/606/17, відповідно до яких вимога про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину не є належним способом захисту, позивач одночасно з вимогою про встановлення факту нікчемності вказаного заповіту просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину у вигляді позбавлення відповідача права на спадкування квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з урахуванням того, що позивачем встановлення факту нікчемності заповіту заявлено як окрему позовну вимогу немайнового характеру слід також звернути увагу на правову позицію, сформовану у постанові Верховного суду від 14.04.2021 року у справі №335/5977/17 відповідно до якої за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує нікчемність правочину.

Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Визначені ст. 1247 ЦК України загальні вимоги до форми заповіту передбачають можливість підписання заповіту відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу, якщо особа не може особисто підписати заповіт.

За змістом частини 4 статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Частиною другою 2 ст. 1247 ЦК України передбачено підписання заповіту іншою особою, якщо заповідач не може особисто підписати заповіт.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач долучив до матеріалів позовної заяви копії витягів зі історії хвороби та медичної картки ОСОБА_5 , довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №796483 відповідно до якої ОСОБА_5 було встановлено першу групу інвалідності підгрупи А безстроково та способом доказування своїх вимог обрав призначення посмертної судово-медичної експертизи для проведення якої експертам були наданні матеріали даної цивільної справи в якій містились копії вказаної медичної документації, а також витребуваних судом оригіналів медичних документів, зокрема медичну картку №5578; медичну картку №4766 ОСОБА_5 ; довідку №796483; індивідуальну програму реабілітації інваліда №941; виписку №1205; витяг №234; витяг з історії хвороби №3579; витяг з історії хвороби №3016; витяг з історії хвороби №64; витяг з історії хвороби №2762; витяг з історії хвороби №2944; витяг з історії хвороби №5394; витяг з історії хвороби №6191; витяг з історії хвороби №5578; копію витягу з історії хвороби стаціонарного хворого №3438; повідомлення №22 від 24.02.2021 p.; оригінал справи №105, а також оригінал індивідуальної картки амбулаторного хворого №14.

Як вбачається зі змісту висновку експерта №115 від 19.12.2022 року ОСОБА_5 тривалий час, а саме з 2005 року, страждала на хворобу Паркінсона, виникнення якої пов`язували із перенесеними черепно-мозковими травмами. З приводу цього діагнозу ОСОБА_5 перебувала на диспансерному обліку, з 08.08.2005 року по 31.05.2017 року була визнана інвалідом II групи, а з 02.06-08.06.2017 року, за висновком МСЕК (медико-соціальною експертною комісією) була встановлена група інвалідності І «А». Висновок про умови та характер праці: Потребує постійного стороннього догляду та допомоги, «Д» нагляд та лікування у невропатолога. Діагноз: ОСОБА_8 з ураженням опорно-рухового апарату, центральної і периферійної нервової системи.

Відповідно до вказаного висновку експерти зазначали, що зі спеціальної медичної наукової літератури відомо, що хороба Паркінсона, або тремтливий параліч це повільно прогресуюче хронічне неврологічне захворювання, притаманне особам літнього віку. Відноситься до дегенеративних захворювань екстрапірамідної моторної системи. Викликано прогресуючим руйнуванням і загибеллю нейронів, що виробляють нейромедіатор дофамін. - насамперед у чорній субстанції, а також і в інших відділах центральної нервової системи. Недостатнє вироблення дофаміну веде до активного впливу базальних гангліїв на кору головного мозку. Основними симптомами є: м`язова ригідність, гіпокінезія, тремор, постуральная нестійкість.

В літературних медичних джерелах у галузі невропатології зазначено, що хвороба Паркінсона це хвороба, яка постійно прогресує. Без лікування тривалість життя суттєво не скорочується, хворі зазвичай доживають до 70-ти років і навіть більше, проте якість такого життя зовсім не задовільна. На даний момент не існує способу повністю позбутися хвороби. Адекватне лікування на ранніх стадіях здатне суттєво уповільнити швидкість розвитку хвороби. За відсутності лікування хвороба Паркінсона має негативний прогноз, на протязі перших п`яти років у 25% хворих настає інвалідність і/або смерть, а на протязі наступних 7-10 років цей показник перевищує 50%.

З урахуванням вище наведеного, а також даних медичної документації комісія експертів прийшла до висновку, що хвороба Паркінсона у ОСОБА_5 на протязі життя постійно прогресувала, тобто мала негативну динаміку, про що свідчать дані наданої медичної документації, зокрема присвоєння хворій медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) спочатку другої, а потім і першої групи інвалідності із зазначенням необхідності постійного стороннього догляду та допомоги.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що незадовго до контрольної дати (дата підписання заповіту - 05.12.2018 p.), а саме 29.11.2018 p., під час відвідання хворої лікарем, стан хворої був визначений як дуже слабкий, вона не розмовляла, не реагувала на зовнішнє оточення, мала високу температуру тіла, а також невірогідність позитивної динаміки у перебігу захворювання за відносно короткий час, комісія експертів піддає сумніву збереження можливості ОСОБА_5 підписування документів (а/с 140-147а).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається зі змісту дослідної та заключної частин вказаного вище висновку експерта №115 від 19.12.2022 року, експертами висловлене припущення, що ОСОБА_5 не могла підписувати документи станом на 05.12.2018 року з огляду на її стан здоров`я 29.11.2018 року, а також загальну характеристику хвороби Паркінсона, яка має прогресуючий характер з негативним прогнозом, натомість приватний нотаріус в судовому засіданні зазначала, що ОСОБА_5 самостійно підписувала оспорюваний заповіт та стан її здоров`я дозволяв їй поставити підпис як на заповіті так і у відповідному Реєстрі вчинення нотаріальних дій, поставивши лікоть на стіл.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що у відповідному висновку експертами поставлено під сумнів можливість підписувати 05.12.2018 року ОСОБА_5 документів з огляду на загальну характеристику наявного у неї захворювання відповідно до інформації, що міститься в медичній літературі, яка описує особливості вказаної хвороби, а також останні вважали, що за відносно короткий період часу, а саме з 29.11.2018 року (час відвідування хворої лікарем) по 05.12.2018 року (день складання заповіту), позитивна динаміка перебігу хвороби малоймовірна, в тому неможливість ОСОБА_5 підписати заповіт є припущенням експертів, у зв`язку з чим такий висновок не може вважатись беззаперечним прямим доказом того, що ОСОБА_5 не могла фізично підписувати заповіт.

Окрім того, будь-якими належними та допустимими доказами у справі не було спростовано пояснення нотаріуса про те, що ОСОБА_5 була в приміщенні нотаріальної контори та самостійно підписала заповіт і розписалась у Реєстрі вчинення нотаріальних дій, при цьому позивач та його представник, ставлячи під сумнів можливість ОСОБА_5 підписувати документи, не клопотали про призначення почеркознавчої експертизи для визначення чи дійсно підпис, який міститься у заповіті належить покійній ОСОБА_5 .

Отже, судом встановлено відсутність підстав вважати складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заповіт нікчемним та як наслідок не підлягають задоволенню вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного, а також безпідставними є вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування та припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 1216, 1218, 1233-1235, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмила Борисівна про встановлення факту нікчемності заповіту складеного ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Л.Б. 05 грудня 2018 року за реєстром № 1785, застосування наслідків недійсності заповіту шляхом позбавлення ОСОБА_4 права на спадкування за вказаним заповітом, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , припинення права спільної сумісної власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України або в той самий строк безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 02 березня 2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна