Справа №705/1580/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Прокопенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну ділянку, в обґрунтування якої зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка, відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2019 року, яке набрало законної сили 24.06.2019 року, проживала разом з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебувала на його утриманні не менше як один рік до його смерті (часу відкриття спадщини).

Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 23.07.1997 року серії ЧР №0132762 ОСОБА_3 за життя належало право на земельну частку колишнього КСПП «Рижавка» розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах.

Враховуючи вищевказане, мати позивача за життя фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак не встигла оформити свої спадкові права, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він, після смерті матері, у встановлений законом строк, звернувся до державного нотаріуса, однак у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналу Сертифікату.

Оскільки на цей час він не в змозі реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 3,72 в умовних кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Рижавка», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0132762, згідно рішення Уманської районної державної адміністрації від 07.07.1997 року за № 362, що залишився після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Гребенюка С.А. надійшла письмова заява, у якій просить суд справу розглянути у його відсутність та у відсутність його довірителя ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Ладижинської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заяви сільського голови, у якій просить суд розгляд справи провести у відсутність їх представника, щодо вирішення спору по суті покладаються на думку суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть № 21.

Згідно матеріалів спадкової справи № 252/2020, заведеної Уманською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 01.09.2020 року звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом. У вказаній заяві спадкоємець зазначає, що йому відомо про те, що спадкоємцями за заповітом та за законом, крім нього є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Крім того, у матеріалах вказаної спадкової справи наявні заяви спадкоємців: ОСОБА_6 , про те, що він приймає спадщину за заповітом після смерті своєї бабки ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 , про те вона, як спадкоємець за законом відмовляється від прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини за законом спадкоємець ОСОБА_4 не зверталася.

Заповіти, які складені спадкодавцем за життя та є чинними, що підтверджується наявними у спадковій справі інформаційними довідками зі Спадкового реєстру та вказаними заповітами, не включають спірного майна, а саме спадкової земельної ділянки (паю).

Спадкоємцями за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_2 реалізовано їх спадкові права, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та на спадщину за заповітом.

Разом з тим, ОСОБА_7 , державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, 16 березня 2021 року винесено постанову, якою ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право на земельну частку (пай) КПП «Рижавка» с. Рижавка розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах, належне ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого на підставі ст. 531 ЦК України (1963 року), була ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай). Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 признаний спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до інформаційної довідки зі СР від 16.03.2020, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася. ОСОБА_3 , на момент смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав і є спадкоємцем згідно ст. 531 Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , єдиний зі спадкоємців, проживав і був прописаний разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Ладижинською сільською радою с. Рижавка Уманського району Черкаської області.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду надано завірену копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0132762, виданого 23.07.1997 року Уманською районною державною адміністрацією, згідно якого на підставі рішення Уманської районної державної адміністрації від 07 липня 1997 року № 362, ОСОБА_3 набув право на земельну частку (пай), як член КССП «Рижавка». Розмір земельної ділянки (паю) становить 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно з правовою позицією ВС, що зазначена у Постанові від 25.03.2020 у справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 майнові права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КССП «Рижавка» с. Рижавка, Уманського району перейшли до її сина позивача по справі ОСОБА_1 , які спадкодавець ОСОБА_2 прийняла після смерті свого співмешканця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до положень ст. 531 ЦК УРСР 1963 року.

Як було встановлено, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) із земель КСПП «Рижавка» с. Рижавка Уманського району Черкаської області, розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була спадкодавець ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у видачі свідоцтва про право на спадщину - на земельну частку (пай) було відмовлено, у зв`язку із відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай), копія якого була надана суду, але на ім`я попереднього власника, оскільки ОСОБА_2 прийнявши спадщину за життя не оформила належним чином свої права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно пунктів 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об`єкт матеріального світу.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Також, відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначено, що у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його співмешканка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя отримав сертифікат серії ЧР № 01322762 на земельну частку (пай), виданий на підставі рішення Уманської райдержадміністрації від 07.07.1997, як член КСПП «Рижавка» с. Рижавка Уманського району Черкаської області. При оформленні позивачем своїх спадкових прав вищевказаного сертифікату нотаріусу надано не було, через його відсутність станом на час звернення до нотаріуса, і копія якого, належним чином завірена, була надана суду позивачем. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , у встановлені законом порядку та терміни звернувся до нотаріуса та належними чином оформив прийняття спадщини на інше спадкове майно, як спадкоємець за законом та за заповітом, інші спадкоємці за заповітом також отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину, а інші спадкоємці за законом відмовилися від прийняття спадщини та ніхто зі спадкоємців не претендує на спадкову земельну ділянку (пай), але, у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що на цей час позбавляє позивача скористатися своїм правом та належним чином оформити свої права.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі суд визнає, що наявні достатні підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 125 ЗК України, ст.ст. 10, 12, 76-83, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Рижавка», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0132762, виданого на підставі рішення Уманської районної державної адміністрації від 07.07.1997 року за № 362, що залишився після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський