Справа № 489/5999/18
Провадження №2/489/19/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Людмила Анатоліївна про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсним заповіт складений її сестрою ОСОБА_3 , від 10.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 448. Посилаючись на те, що після зруйнування її житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , вона переїхала проживати до сестри ОСОБА_3 та доглядала за нею. У березні 2018 року вона поїхала до доньки, у зв`язку з хворобою останньої, там і дізналася про смерть сестри. Після подачі заяви про прийняття спадщини, дізналася про те, що сестра склала заповіт на відповідачку. Вважає, що заповіт є недійсним, оскільки був укладений через дефект волі заповідача, психічний та фізичний стан саме на час складання заповіту, перешкоджав їй розуміти свої дії та керувати ними у зв`язку з різними хворобами та тим, що 04.04.2018 року тільки була виписана з лікарні. Під час стаціонарного та амбулаторного лікування ОСОБА_3 приймала медичний препарат «сульпірид». Крім того, останній час у спадкодавці почалися психічні розлади - деменція (слабоумство), почалася втрата навичок та знань, перестала впізнавати знайомих, чітко розмовляти, повно розуміти отриману нову інформацію. ОСОБА_3 була людиною грамотною, очолювала спілку ветеранів, а тому вона не могла в ясному розумі усвідомлено залишити спадок іншій особі.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 працювала у Громадській організації «Миколаївська міська рада ветеранів» з 01.10.2004 року до дня своєї смерті. В ході виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_3 познайомилася з ОСОБА_2 .. Між ними склалися приязні дружні відносини. В березні 2018 року, коли стан здоровя ОСОБА_3 погіршився, вона одноосібно здійснювала за ОСОБА_3 догляд, регулярно відвідувала її, допомагала їй у лікарні, готувала продукти харчування, надавала допомогу у здійсненні санітарних процедур, придбанні ліків, тощо. Будь - які близькі родичі у ОСОБА_3 відсутні, в лікарні її не відвідували, проживала вона сама. Зі слів ОСОБА_3 , їй відомо, що у неї була рідна сестра, проте будь - яких відносин остання не підтримувала, вони не спілкувалися з 2015 року, оскільки у них був особистий конфлікт. Поховання ОСОБА_3 здійснювала вона, ОСОБА_2 , займалася організацією поховання та понесла всі пов`язані з цим витрати. Позивачка на похоронах була відсутня, матеріальну допомогу не надавала, навіть не знала про те, що її сестра померла. ОСОБА_3 до останнього дня свого життя вела активний спосіб життя, спілкувалася з колегами, приймала активну участь у роботі ветеранської організації. Твердження позивача щодо дефекту волі заповідача та останнім часом початку психічних розладів - деменції, втрати навичок та знань, є надуманими, безпідставними та необґрунтованими, оскільки тривалий час не спілкувалася з сестрою. Крім того, ОСОБА_3 не мала психічного захворювання та не потребувала консультацій психіатра.

Ухвалою суду від 19.10.2018, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2018, суддею Тихоновою Т.С. заявлено самовідвід та справу передано на перерозподіл до канцелярії суду.

Ухвалою суду від 22.12.2018, суддею Рум`янцевою Н.О. цивільну справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.05.2019, відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.05.2019, витребувано докази.

Ухвалою суду від 23.12.2019 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.02.2020, поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано докази.

Ухвалою суду від 16.04.2020, призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.06.2020, поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано докази.

Ухвалою суду від 10.08.2020, витребувано докази.

Ухвалою суду від 04.11.2020, призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.06.2021, поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.11.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явились, від представниці відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки, підтримує відзив та заперечує проти позову.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторонам надавався час на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.02.1995 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , причина смерті: хронічна серцево - судинна недостатність, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 114 від 22.04.2018 року (а.с. 52).

ОСОБА_1 14 червня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але приватним нотаріусом, надано роз`яснення чинного законодавства (усну відповідь) про те, що ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого вона заповідала все своє майно ОСОБА_2 ..

Позивачка вважає, що заповіт померла складала страждаючи на психічний розлад, тому не могла в повній мірі усвідомлювати свої дії та їх наслідки.

Правовідносини, пов`язані із спадкуванням, врегульовані Цивільним кодексом України.

Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Як визначено у ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином спадкоємці, визначені заповітом мають переважне право над спадкоємцями за законом

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року зі змінами, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктів 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ч. 1 та ч. 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За правилами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пунктів 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Позивачка, як на підставу позову посилається на те, що вона мешкала разом з померлою сестрою, бачила який у неї був стан здоров`я у тому числі і психічний, вважає, що ОСОБА_3 внаслідок психічного недугу не могла в повній мірі керувати своїми діями та виявити справжню волю при складані заповіту, тому від підлягає визнанню недійсним.

ОСОБА_1 14 червня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але приватним нотаріусом, надано роз`яснення чинного законодавства (усну відповідь) про те, що ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого вона заповідала все своє майно ОСОБА_2 .

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2018 року, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на рівні рідних сестер.

Відповідно до Акту обстеження наслідків на об`єктах життєзабезпечення Радянського району від 14.10.2014 року, житловий будинок АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_1 , постраждав 19.08.2014 року в наслідок навмисного підпалу при проведенні бойових дій.

Позивачка зазначає, що після зруйнування будинку, переїхала проживати до сестри ОСОБА_3 , де фактично проживала по день смерті останньої.

Проте, відповідно до довідки житлово - комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 22.05.2018 року за вих. № 185/да, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . крім неї у квартирі ніхто не був зареєстрований.

Відповідно до довідки з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 11.06.2018 року за вих. № 19.02.02.10/6127/18, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та знята з реєстрації 21.05.2018 року у зв`язку зі смертю.

Позивачка вказує, що під час стаціонарного та амбулаторного лікування ОСОБА_3 приймала призначений медичний препарат «сульпірид», який призначається при гострих і хронічних шизофренічних психозах, хронічних параноїдальних психозах, неврозах з симптомами страху, перенапруження, нав`язливих ідей, синдромом Жиля де ла Туретта.

Згідно виписки з історії хвороби № 2539/449 ОСОБА_3 мала захворювання, не пов`язане з психічним розладом, проте призначався медичний препарат «сульпірид» (а.с. 12).

Відповідно до листа щодо лікування ОСОБА_3 , наданим головним лікарем міської лікарні № 3 від 05.11.2018 року за вих. № 1256/01-06, під час лікування ОСОБА_3 отримувала препарат «сульпирид» фактично 4 доби. Вказаний препарат в дозуванні 150 мг на протязі фактичного прийому 4 доби не впливає на психічний стан пацієнта та на його спроможність усвідомлювати свої дії.

Відповідно до заповіту від 10.04.2018 року складеного ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 448, ОСОБА_3 заповідала все належне своє майно ОСОБА_2 .

Всіма питаннями щодо поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_2 , свідченням чого є свідоцтво про поховання від 24.04.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22.04.2018 року та від 24.04.2018 року; рахунком офіціанта від 24.04.2018 року; квитанціями до прибуткового касового ордеру від 21.04.2018 року та від 23.04.2018 року; договором - замовлення № 152 на організацію та проведення поховання від 23.04.2018 року; копії квитанції від 23.04.2018 року; накладної від 21.04.2018 року; довідки на проведення чина відспівування від 24.04.2018 року (а.с. 53-60).

Згідно довідки Громадської організації «Миколаївська міська рада ветеранів» від 31.10.2018 року за вих. № 130, ОСОБА_3 працювала в Громадській організації «Миколаївська міська рада ветеранів» з 01.10.2004 року на посаді відповідального секретаря ради ветеранів Центрального району м. Миколаєва, а з 01.11.2007 року по 21.04.2018 року на посаді голови Ради ветеранів Центрального району м. Миколаєва.

Відповідно до довідки Громадської організації «Миколаївська міська рада ветеранів» від 31.10.2018 року за вих. № 128, ОСОБА_3 звільнена з посади керівника Центральної районної ради ветеранів 21.04.2018 року у зв`язку зі смертю.

Згідно характеристики наданої головою Миколаївської міської ради ветеранів від 31.10.2018 року за вих. № 129, ОСОБА_3 до останніх днів життя, знаходилася при здоровому глузді, перебуваючи у лікарні, вона активно приймала участь в громадському житті і всіма способами допомагала порадами своїм колегам по роботі. В особистому житті ОСОБА_3 була не дуже балакучою людиною, було відомо лише про те, що вона має сестру, проте з 2015 року з нею не спілкується та перебуває у неприязних відносинах.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали суду письмові пояснення з яких вбачається, що ОСОБА_3 була активною, грамотною людиною з ясним розумом на розумінням того що відбувається навколо. До останніх днів життя вона працювала, спілкувалась з друзями, вирішувала виробничі питання, тощо. Про сестру вона ніколи не розповідача, проживала сама. Коли вона лежала у лікарні її провідувала ОСОБА_2 жодних родичів за весь час не було.

Згідно довідки Миколаївського обласного онкологічного диспансеру Миколаївської обласної ради від 22.05.2019 року за вих. № 09-489/01, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Миколаївському обласному онкологічному диспансері з 04 квітня 2018 року, лікування не проходила. Інформація про смерть ОСОБА_3 до канцер реєстру МООД не надходила.

20 лютого 2020 року від Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради" за вих. № 797, відповідно до якого ОСОБА_3 за даними реєстратури і архіву, на психіатричному обліку не знаходиться, за медичною допомогою не зверталася.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 208 від 01.12.2020, ОСОБА_3 , на момент складання заповіту 10.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм психічним станом на момент складання заповіту 10.04.2018 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_3 , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку. При цьому судом встановлено, що на момент складання заповіту спадкодавиця не страждала будь-яким фізичним чи психічним розладом, який би не дозволяв їй в повній мірі усвідомлювати значення своїх дії та їх наслідки

Отже, судом встановлено, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_3 було вільним і відповідало її волі.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачкою не доведено факт складання заповіту у момент коли вона не усвідомлювала своїх дій тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Людмила Анатоліївна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., юридична адреса: м. Миколаїв, вул. В. Морська, 111.

Повний текст судового рішення складено «06» березня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева