Справа № 390/127/21
Провадження № 2/390/24/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2023 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі Пікущій І.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 18107,23 грн матеріальної шкоди, заподіяної злочином, вартість правової допомоги у сумі 11120 грн та 10000 грн моральної шкоди у зв`язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень. Позов обґрунтовано тим, що 23.03.2017 в с.Велика Северинка відповідач наніс сокирою один удар в задню частину голови ОСОБА_3 . Тим самим, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження, яке у 2020 році закрито, а цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду. Витрати на лікування, оперування, транспортування та відновлення позивача, сумарна вартість яких становить 18107,23 грн, відповідачем йому не відшкодовані. Наявність моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 10000 грн, він обґрунтовує: душевними стражданнями через факт насильницьких дій та тривалим відновленням від стану безпорадності через безпідставне насильство, отримання інвалідності, а також сильним емоційним шоком від нападу, душевним хвилюванням за своє життя і здоров`я, оскільки відповідач перебуває на волі і продовжує погрожувати позивачу і виявляти неадекватну поведінку. Під час досудового слідства та судового провадження впродовж 2017-2020 років позивач витратив 11120 грн за надану йому АБ «Чорноус і партнери» професійну правничу допомогу, яку він також просить стягнути з відповідача.

У відзиві на позов та в письмових поясненнях відповідач зазначив, що позов заперечує та вважає його необґрунтованим у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів доведеності вини відповідача у спричиненні йому тілесних ушкоджень. Вину відповідача не було доведено відповідно до встановленого законом порядку, а кримінальне провадження закрито. З наданих позивачем копій фіскальних чеків неможливо встановити дату, час і підстави сплати коштів та за яким призначенням здійснювались зазначені витрати позивачем. Надані позивачем медичні документи та копії чеків не підтверджують обставин, зазначених в позові, а саме: проходження лікування перенесеної травми, а свідчать про лікування ним захворювань, які не пов`язані з отриманням ним травми голови. Крім того, в угоді, укладеній 25.04.2017 між позивачем та АБ «Чорноус і партнери», зазначено, що вона укладена на представництво інтересів в Кропивницькому апеляційному суді, який станом на вказану дату ще не існував. Крім того, акт наданих послуг не розкриває суті наданих послуг адвокатом під час представництва інтересів позивача в судах першої та другої інстанції. Довідка суду про участь адвоката Чорноуса О.П. в судових засіданнях не може свідчити про представництво адвокатом інтересів позивача, оскільки згідно договору від 2017 року адвокат Чорноус О.П. мав право представляти позивача лише в суді апеляційної інстанції. Зазначені невідповідності свідчать про безпідставність вимог про стягнення відшкодування на надану позивачу правову допомогу у розмірі 11120 грн. Розмір моральної шкоди не обґрунтований та не підтверджується доказами, оскільки тілесних ушкоджень відповідач позивачу не наносив. Враховуючи все вищезазначене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Майнард Н.О. позов підтримала, з підстав, зазначених в позовній заяві, пояснила, що злочинними діями відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди у зв`язку з лікуванням, а також моральної шкоди, як наслідок перенесених душевних переживань, що в сукупності вплинуло на сердечний ритм позивача та спровокувало загострення наявних у нього хронічних серцевих захворювань, тому він був змушений проходити відповідне лікування, про що свідчать надані позивачем письмові докази. Крім того, під час здійснення судового провадження відносно відповідача за наслідками події, що сталась між сторонами, позивач користувався правничою допомогою, вартість якої позивач просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача адвокат Дубовенко В.М. в судовому засіданні позов заперечив, через недоведеність, оскільки докази, надані позивачем, не свідчать про лікування ним травми голови, отриманої 23.03.2017. Представник відповідача не заперечував сам факт надання правничої допомоги позивачу, проте зауважив, що вартість правової допомоги позивачем також не обґрунтована, оскільки в акті наданих послуг не зазначено, які саме послуги і в якому розмірі були надані позивачу. Спричинення позивачу моральної шкоди представник відповідача вважає надуманим та не підтвердженим доказами. Зважаючи на відсутність обвинувального вироку відносно відповідача за спричинення тілесних ушкоджень позивача, сторона відповідача вважає позовні вимоги безпідставними, тому представник відповідача просить відмовити в їх задоволенні повністю.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, наявні в матеріалах цивільної справи та кримінального провадження, як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд установив, що відповідно до довідки № 2450 від 24.03.2017 року, виданої КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» травмопункт, ОСОБА_3 23.03.2017 у вказаній установі надано медичну допомогу через забійну рану голови, забій правого променево-зап`ястного суглобу. Рекомендовано лікування в поліклініці. Назви ліків та порядок їх приймання не зазначено (справа № 390/231/18, т.2 а.с.24).

Згідно довідки №151 від 12.07.2017, виданої амбулаторією № 4 Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Кіровограда», ОСОБА_3 24.03.2017 звертався за медичною допомогою до невропатолога вищезазначеної медичної установи з діагнозом: змішаний генез з вестибулярним синдромом, декомпенсація, спровокована травмою голови. Призначено лікування та повторний огляд терапевта 31.03.2017. Назви ліків та порядок їх приймання не зазначено (а.с.5).

З довідок № 451 від 01.09.2017, № 411 від 22.10.2017, наданих амбулаторією № 4 КЗ ЦПМСД № 1 м.Кіровограда, ОСОБА_3 01.09.2017 та 22.10.2017 звертався до зазначеної медичної установи з діагнозом: змішаний генез з вестибулярним синдромом, декомпенсація, спровокована травмою голови, хворому призначено лікування. Назви ліків та порядок їх приймання не зазначено (а.с.6).

З виписки з карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3299 від 26.10.2017 ОСОБА_3 в період з 12 по 26 жовтня 2017 проходив лікування в поліклінічному відділенні КЗ «Кіровоградський обласний кардіодиспансер» з діагнозом кардеосклероз, аневризма, двосторонній гидроторакс, пневмонія (а.с.7).

Відповідно до довідки Великосеверинівської ЛАЗСМ від 30.05.2018 ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий гастрит (справа № 390/231/20 т.1 а.с.149).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4507 відділення гострої судинної неврологічної патології КЗ «КМД ШМД» ОСОБА_3 в період з 28.05.2019 по 07.06.2019 проходив лікування в зазначеній медичній установі з діагнозом ГПМК з ішемічним типом, помірний правобічний геміпарез, церебросклероз, передній кардіосклероз, аневризма верхівки (а.с.8).

З квитанцій, наданих представником позивача, вбачається придбання палива, медичних засобів та ліків в період з 28.03.2017 по 26.02.2018 (а.с.114-118).

З матеріалів кримінального провадження № 1-кп/390/180/22, справа № 390/231/18, відносно ОСОБА_4 вбачається, що 23.03.2017 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення № 0000346, згідно яких 23.03.2017 року близько 12.00 год ОСОБА_4 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , наніс один удар сокирою в голову ОСОБА_3 , внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я (справа № 390/231/18 т.2 а.с.102).

Відповідно до ордера серії КР № 62303 від 16.05.2018 та договору про надання правової допомоги від 19.04.2018, укладеного між ОСОБА_3 та АБ «Чорноус і партнери» в особі керуючого Чорноуса О.П., бюро взяло на себе зобов`язання по представництву інтересів ОСОБА_3 , як потерпілого, в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_3 зобов`язується виплатити гонорар відповідно до замовленої і отриманої правової допомоги (справа № 390/231/18 т.1 а.с.33-35).

Згідно з ордером серії КР № 62339 від 21.11.2019 та договору про надання правничої допомоги від 10.10.2019, укладеного між ОСОБА_3 та АБ «Чорноус і партнери» в особі керуючого Чорноуса О.П., бюро взяло на себе зобов`язання по представництву інтересів ОСОБА_3 , як потерпілого, в Кропивницькому апеляційному суді. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_3 зобов`язується виплатити гонорар відповідно до замовленої і отриманої правової допомоги (справа № 390/231/18 т.2 а.с.34-35).

З ухвали Кропивницького апеляційного суду від 21.11.2019 року вбачається участь адвоката Чорноуса О.П. в якості представника потерпілого ОСОБА_3 в перегляді вироку суду відносно ОСОБА_4 (справа № 390/231/18 т.2 а.с.40-43).

Згідно ордера серії ВА № 1002461 від 21.01.2020 та договору про надання правничої допомоги від 21.01.2020, укладеного між ОСОБА_3 та АБ «Чорноус і партнери» в особі керуючого Чорноуса О.П., бюро взяло на себе зобов`язання по представництву інтересів ОСОБА_3 , як потерпілого, в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_3 зобов`язується виплатити гонорар відповідно до замовленої і отриманої правової допомоги (справа № 390/231/18 т.2 а.с.67-69).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2020, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, ОСОБА_4 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 23.03.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду. В ухвалі зазначено, що після роз`яснення ОСОБА_3 судом того, що кримінальне провадження закривається з нереабілітуючих підстав, клопотання про закриття справи підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності (справа № 390/231/18 т.2 а.с.102-104).

Згідно довідки № 390/231/18/165/2021 від 12.01.2021, виданої Кіровоградським районним судом Кіровоградської області, представник потерпілого ОСОБА_3 , адвокат Чорноус О.П., приймав участь в одинадцяти судових засіданнях з наступною їх тривалістю: 14.04.2018 11 хв, 16.05.2018 - 32 хв, 21.06.2018 28 хв, 29.08.2018 39 хв, 30.11.2018 1 год 33 хв, 18.04.2019 1 год 34 хв, 13.05.2019 1 год 1 хв, 19.06.2019 2 год 7 хв, 21.11.2019 28 хв, 17.02.2020 3 хв, 29.09.2020 - 2 год 11 хв (а.с.20).

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з приписами ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження.

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частпрною національного законодавства, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У справі «Ісаєва проти України» (Заява № 35523/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що ефективна судова система не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу юридичного захисту. Проте, держава повинна забезпечити інші засоби юридичного захисту, які б відповідали вимогам статті 3 Конвенції. З огляду на мінімальні стандарти ефективності, закріплені практикою Суду щодо розслідування у кримінальних справах (пункт 61 рішення у справі «Мута проти України» (Muta v. Ukraine). Суд повторює, що суть такого зобов`язання полягає у забезпеченні державою наявності юридичних засобів, здатних встановити факти події, притягнути до відповідальності винних осіб та надати потерпілому належне відшкодування шкоди.

Згідно правової позиції Верховного Суду, зазначеної в постанові від 01.06.2022 у справі №757/59501/19-ц, факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Згідно правової позиції Верховного Суду, наданої в постанові від 07.07.2021 року по справі № 487/1817/18, реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний або обвинувачений не вчинив злочину. На противагу цьому нереабілітуючих позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідки зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що його вина у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу не підтверджена обвинувальним вироком суду, тому відсутні підстави покладання на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Судом встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито не з реабілітуючих підстав у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, підстава, за якою відносно відповідача було закрито кримінальне провадження, не спростовує його вини в подіях, що мали місце між ним та ОСОБА_3 23.03.2017.

Наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав відповідачу роз`яснені судом у справі № 390/231/18.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 29.05.2019 по справі № 645/2087/15-ц, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідач та його представник на спростування презумпції вини у спричиненні шкоди ОСОБА_3 належних, допустимих та достовірних доказів не надали, тому суд виходить з наявності вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу, як одного з обов`язкових елементів у деліктному зобов`язанні.

З наведених вище мотивів суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо відсутності його вини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу.

В обґрунтування спричиненої матеріальної шкоди позивач посилається на витрати в сумі 18107,23 грн, які він вимушено поніс на лікування, оперування, транспортування та відновлення, витрати на адвоката в сумі 11120 грн. Крім того, позивач вказує на моральну шкоду в розмірі 10000 грн, спричинену йому протиправними діями відповідача.

Проте, суд частково погоджується з доведеністю позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Письмові докази, надані стороною позивача, в частині витрат на лікування, оперування та транспортування, не доводять беззаперечності здійснення таких витрат позивачем внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень. Так, згідно встановлених судом обставин, подія, під час якої відповідач вчинив протиправні дії відносно позивача, мала місце 23.03.2017.

Перше документальне підтвердження звернення позивача до медичної установи з приводу травми голови датоване того ж дня 23.03.2017, при цьому в довідці № 2450 від 24.03.2017 року відсутній перелік ліків, медичних засобів та процедур, призначених лікарем. Стаціонарне лікування ОСОБА_3 проходив в жовтні 2017 та в травні 2019 з приводу захворювань, що не пов`язані з лікуванням травм, отриманих 23.03.2017.

Докази, наявні в матеріалах даної цивільної справи, а також докази, досліджені судом в кримінальному провадженні № 1-кп/390/180/20, справа № 390/231/18, спростовують позицію позивача, що внаслідок отриманих 23.03.2017 травм він був змушений проходити курс стаціонарного лікування, зокрема кардіозахворювань через шість місяців та через два роки потому. Ні в рамках цивільної справи, ні в кримінальному провадженні відповідні експертні дослідження з приводу можливості провокування у позивача інших захворювань від травмування 23.03.2017 або загострення наявних хвороб через значний проміжок часу, - не проводились, отже відсутні підстави вважати, що проходження позивачем лікування в жовтні 2017 та в 2019 році спричинено необхідністю лікування від наслідків тілесних ушкоджень, отриманих 23.03.2017.

З аналогічних міркувань суд відхиляє доводи позивача щодо розміру його витрат на придбання медичних засобів та ліків, оскільки їх придбання здійснено не за призначенням лікаря.

Згідно із ст.75 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.94 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Стороною позивача не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження здійснення позивачем витрат на лікування, оперування і транспортування, що суперечить вищевказаним вимогам щодо порядку надання доказів, тому у суду виникає сумнів щодо їх достовірності і допустимості, тому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо розміру матеріальної шкоди.

Упродовж судового провадження суду не надано достовірних доказів на підтвердження обставин здійснення матеріальної шкоди, завданої позивачу у розмірі 18107,23 грн, у зв`язку чим, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18107,23 грн, заподіяної злочином, задоволенню не підлягаютьчерез їх недоведеність та необґрунтованість.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних міркувань.

Імперативними приписами ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За встановлених судом обставин мало місце протиправне діяння відповідача, і його провина, як заподіювача шкоди, стороною відповідача не спростована та існує причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та наслідками, що настали у виді спричинення моральної шкоди. Позивач моральну шкоду обґрунтовує душевними стражданнями через факт насильницьких дій відповідача та тривалим відновленням від стану безпорадності через безпідставне насильство, отриманням інвалідності, а також сильним емоційним шоком від нападу, душевним хвилюванням за своє життя і здоров`я, оскільки відповідач перебуває на волі і продовжує погрожувати позивачу і виявляти неадекватну поведінку. Розмір отриманої моральної шкоди оцінив в сумі 10000 грн.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що позивачу завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок конфлікту з відповідачем, останній завдав йому тілесні ушкодження. За фактом події, що сталась між сторонами, було розпочато кримінальне провадження, в рамках якого здійснювались відповідні слідчі дії та судовий розгляд, яке було закрито з підстав, передбачених законом, зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Однак, як зазначалось вище закриття кримінального провадження не реабілітувало відповідача та не звільнило його від обов`язку спростувати презумпцію своєї вини. Зважаючи на відсутність спростування презумпції вини заподіювача шкоди, суд вважає ОСОБА_4 винним у завданні шкоди ОСОБА_3 внаслідок спричинення легких тілесних ушкоджень.

Після спричинення відповідачем ушкодження здоров`я позивачу, останній 23.03.2017 звернувся до травмопункту через забійну рану голови, забій правого променево-зап`ястного суглобу. Крім того, позивач 12.07.2017 звернувся до медичного закладу з діагнозом: змішаний генез з вестибулярним синдромом, декомпенсація, спровокована травмою голови. Факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 став підставою ініціювання останнім кримінального провадження за даним фактом, процесуальні дії в якому здійснювались тривалий час.

Спричинення травмування позивача завдало шкоду належному йому благу здоров`ю, і розмір такої шкоди не може мати вартісного грошового еквіваленту. Вказане суд відносить до душевних страждань і переживань позивача, спричинених винними діями відповідача.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини порушення, згідно якої порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей можуть кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди, зокрема у рішенні від 28.05.1985 року у справі «Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom», в якому зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

Проте, оцінюючи розмір відшкодування, позивач не дотримався принципів розумності і справедливості та переоцінив глибину своїх моральних страждань, не довів суду в повній мірі розмір моральної шкоди, завданої діями відповідача, зокрема спричинення йому інвалідності.

З урахуванням обставин справи, вимог виваженості та дотримання справедливого балансу між інтересами потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди та реальної можливості її компенсації відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і достатнім розміром компенсації моральної шкоди буде присудження позивачу 5000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу, розмір якої позивач оцінив в сумі 11120 грн, суд зазначає, наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти факту надання професійної правничої допомоги позивачу АБ «Чорноус і Партнери», проте зазначив, що оформлення правовідносин між позивачем та адвокатом зазначеного адвокатського бюро здійснено з порушенням вимог, тому розмір гонорару не підтверджений належним чином. В той же час стороною відповідача не надано обґрунтованих заперечень щодо невідповідності розміру у співвідношенні зі складністю кримінального провадження.

Письмовими доказами підтверджено, що представництво інтересів ОСОБА_3 АБ «Чорноус і партнери» в рамках кримінального провадження відносно відповідача за фактом події 23.03.2017, розпочато 19.04.2018 на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та АБ «Чорноус і партнери». Надалі представництво інтересів ОСОБА_3 АБ «Чорноус і партнери», згідно письмових договорів від 10.10.2019 та від 21.01.2020, продовжено в Кропивницькому апеляційному суді та в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області інстанції після скасування вироку та повторного судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 .

Загальна тривалість судових засідань, в яких адвокат Чорноус О.П. приймав участь як представник потерпілого ОСОБА_3 у справі № 390/231/18, становить 10 год 46 хв, що підтверджується довідкою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області №390/231/18/165/201 від 12.01.2021, зміст якої стороною відповідача не заперечується.

Здійснення процесуальних дій адвоката Чорноус О.П. в інтересах позивача в рамках кримінального провадження, справа № 390/231/18, в Кропивницькому апеляційному суді підтверджується, матеріалами зазначеного кримінального провадження, зокрема ухвалою суду від 21.11.2019 та журналом судового засідання, згідно якого тривалість судового засідання становить 28 хв.

Отже, загальна кількість судових засідань, з участю адвоката Чернос О.П., в яких він представляв інтереси потерпілого ОСОБА_3 у справі № 390/231/18, становить понад 11 год. Згідно умов договорів про надання правничої допомоги, укладених між позивачем та АБ «Чорноус і партнери» клієнт сплачує гонорар відповідно до замовленої і отриманої правничої допомоги.

На підтвердження отриманих позивачем правничих послуг стороною позивача надано акт наданих послуг б/н від 29.12.2020, в якому зазначено, що бюро надало послуги ОСОБА_3 згідно договору б/н від 25.04.2017. Загальний час перебування адвоката у судових засіданнях 11 год 17 хв. Зважаючи, що загальна кількість часу судових засідань, в яких адвокат Чорноус О.П. приймав участь в суді першої та апеляційної інстанції документально підтверджено, зважаючи, що розмір гонорару представником позивача визначено тривалістю судових засідань з його участю, тому суд вважає доведеним розмір гонорару АБ «Чорноус і партнери» в розмірі 11120 грн.

Зазначення в акті наданих послуг дати договору, до якого надано цей акт, - 25.04.2017, на що звернув увагу представник відповідача, суд враховує як технічні помилку, оскільки матеріали кримінального провадження справа № 390/231/18 такого договору не містять.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість правової допомоги у сумі 11120 грн та 5000 грн моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 3, 59 Конституції, ст.ст. 22, 23, 11678, 1177 ЦК України, ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 815,63 грн.

Керуючись ст.ст.4, 12-14, 77-82, 89, 95, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість правової допомоги у сумі 11120 грн та 5000 грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 815,63 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 23.01.2023 року.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко