Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1257/18
номер провадження 2/695/78/23

06 лютого 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря с/з Оніщенко Н.В.
представника позивача за зустрічним позовом адвоката Чирви О.В.,
представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Сизька Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку загального позовного провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та поділ майна подружжя,
03.05.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
19.09.2018р. ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та поділу майна подружжя.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син ОСОБА_3 , 2009 р.н.. У період перебування у шлюбі за спільні кошти сторони придбали автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 .. Оскільки вказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу, позивач за зустрічним позовом, керуючись ст., ст. 60, 69, 70 СК України, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, як на частку в спільному майні подружжя. Крім того, ОСОБА_1 просила встановити факт окремого проживання та не ведення спільного господарства з відповідачем з березня 2017р..
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2019 р. зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 об`єднана із первісним позовом в одне провадження та розглядається за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2021р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду за заявою представника позивача за первісним позовом.
У судовому засіданні по розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Чирва О.В. на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягала у повному обсязі, при цьому вказувала, що вказаний у позовній заяві автомобіль був придбаний в шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Шлюб між сторонами розірвано. Згоду на продаж вказаного автомобіля ОСОБА_1 не надавала, а тому має право на компенсацію вартості вказаного автомобіля. За час розгляду справи змінилася судова практика Верховного Суду, а тому просила врахувати норми чинного законодавства, яке діяло саме станом на час подачі зазначеного позову.
Представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Сизько Д.Б. проти задоволення вказаного зустрічного позову заперечував та вказав, що вимоги представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Чирви О.В. є фактично зміною позовних вимог, що є недопустимим на даній стадії розгляду справи, позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту, а заявлена у позовній заяві вартість автомобіля нічим не доведена. Жодних доказів окремого проживання позивача та відповідача до моменту розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Таким чином позовні вимоги не підтвердженні жодними доказами та обрано невірний спосіб захисту, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії НОМЕР_2 ) сторони по справі зареєстрували шлюб 03.12.2008 р. про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було складено актовий запис №236.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2021р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний.

Згідно з даними листа територіального сервісного центру МВС №7145 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 27.04.2021р. за №31/23/45-127п, автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 16.07.2015р. на підставі довідки-рахунку НОМЕР_3 , вид. ТОВ «ЛІНГВА» 15.07.2015р. Даний транспортний засіб перереєстровано на нового власника 30.01.2018р. на підставі договору купівлі-продажу №6546/18/002471, вид. ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД», 26.01.2018р.

Як вбачається з копії договору комісії №6546/18802471 від 26.01.2018 р. ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД» уклали договір, відповідно до якого останній зобов`язався за комісійну плату вчинити за рахунок клієнта від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу, а саме автомобіля автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 .

26.01.2018р. ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД» реалізував за договором №6546/18/002471 автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 за ціною 38000 грн., що стверджується умовами вказаного договору.

Таким чином судом встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 придбав зазначений спірний автомобіль, який був 26.01.2018р. реалізований, а 30.01.2018р. зареєстрований за новим власником.

Письмової згоди на продаж зазначеного автомобіля ОСОБА_1 не надавала.

Позовна заява про визнання права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля за ОСОБА_1 була подана 19.09.2018 року.

Отже, вказаний автомобіль, до моменту припинення шлюбних відносин та до подання вказаної зустрічної позовної заяви був реалізований та вибув із власності подружжя. На даний час автомобіль зареєстрований за іншою особою.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Разом із тим, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач за зустрічним позовом, до припинення шлюбних відносин відчужив вказане майно, а саме спірний автомобіль із спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вказував, що вказаний автомобіль був проданий в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та ще до подання первісної позовної заяви про розірвання шлюбу, що надійшла до суду 03.05.2018 року. Кошти, які були отриманні за реалізацію вказаного автомобіля були використані в інтересах сім`ї.

Із зустрічної позовної заяви вбачається, що позивачем ОСОБА_1 ставиться позовна вимога саме про визнання права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля за кожним із подружжям.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом наполягає, що відчуження автомобіля відбулося поза волею ОСОБА_1 , а кошти від його відчуження використані не в інтересах сім`ї.

Про те, належних позовних вимог щодо таких обставин позивачем заявлено не було.

У постанові від 26.03.2021р. по справі №414/277/17 Верховний Суд зазначив, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 483/812/19, провадження № 61-20774св19.

При цьому у вказаній вище постанові Верховний Суд зазначає також, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що встановивши, що спірний транспортний засіб, який сторони придбали за час перебування у шлюбі, був проданий без повідомлення іншого учасника шлюбу та без отримання її згоди, має наслідком отримання права іншого учасника шлюбу, права якого порушені, на грошову компенсацію 1/2 вартості спільного транспортного засобу.

Отже, в подібних спорах за встановлених вище обставин на вирішення суду має бути поставлено питання про відшкодування позивачу грошової компенсації за 1/2 частину вартості спірного автомобіля.

При цьому автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребовування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. за №726/2165/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.05.2018р. за №755/20923/14-ц.

З урахуванням обставин, які наведені вище, позовні вимоги про визнання за позивачем та відповідачем за зустрічним позовом права власності по 1/2 частини на автомобіль не відповідають обставинам справи, а також не забезпечить поновлення порушеного права.

Отже, судом встановлено, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Порушене право чи інтерес особи суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Відповідно до вимог статей 2 та 5 ЦПК України, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.02.2021р. у справі №925/642/19 надала висновок, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту для звернення до суду, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину автомобіля слід відмовити.

Щодо позовних вимог про встановлення факту окремого проживання та не ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2017р., то суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.,ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.,ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач не надала жодного доказу факту саме окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із березня 2017 р., адже таких обставин не підтверджує ні копія паспорту ОСОБА_1 , де зазначена її реєстрація місця проживання ще з 2009р., ні відповідна довідка, видана ПрАТ «Янтарь», яка вказує лише про реєстрацію позивача за вказаною адресою.

За таких обставин, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволення вказаного позову.

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд у задоволенні позовних вимог позивачу за зустрічним позовом відмовляє, то витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи слід залишити за рахунок останньої.

Керуючись ст.,ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-89, 222, 258-259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, ст.,ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та поділ майна подружжя відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 10 лютого 2023 року.

Суддя: Середа Л.В.