Номер провадження: 22-ц/813/3724/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Чорна Т. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Чорної Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Кутурланової О.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ордеру недійсним та виселення,

встановив:

У вересні 2021 року Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) звернулось до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 вересня 2009 року рішенням житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області, яке було оформлено протоколом засідання житлово-побутової комісії ГУМВС України в Одеській області №8 від 09 вересня 2009 року, ОСОБА_2 було виділено службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. для службового користування без зняття з квартирного обліку, а 03 березня 2010 року видано ордер 31883 ПР від 03 березня 2010 року на вселення до даної квартири.

В зазначеній квартирі ОСОБА_2 проживає з 2010 року по теперішній час. За цей час до вказаного службового приміщення були вселені члени його сім`ї, а саме дружина та їх малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 липня 2019 року ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 з проханням надати йому службову жилу площу у м. Одесі на сім`ю з п`яти осіб та зазначав, що попередньо надане йому службове жиле приміщення він не здав.

25 липня 2019 року рішенням житлової комісії ГУНП в Одеській області, яке було оформлено протоколом №3 від 25 липня 2019 року, ОСОБА_2 було виділено службову квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. на склад сім`ї з п`яти осіб для службового користування. При цьому в протоколі було зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується здати раніше надане йому службове житло до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, яке в подальшому мало б бути перерозподілено до ГУНП в Одеській області та надане іншим працівникам поліції, що потребують службового житла.

02 серпня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради ОСОБА_2 було видано ордер на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року в квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. та 09 вересня 2019 року між ГУНП в Одеській області та ОСОБА_2 був укладений договір найму жилого приміщення №10/1118 від 09 вересня 2019 року.

Позивач стверджував, що ОСОБА_2 надану йому службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області не повернув та продовжує користуватися нею з одночасно з наданою йому службовою квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.

Крім того, в порушення вимог п.23 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою РМ УРСР від 04 лютого 1988 року №37 ОСОБА_2 не здав наданий йому ордер до ГУНП в Одеській області.

Позивач зазначав, що в подальшому зі змісту відповіді Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-1/229вх від 08 жовтня 2019 року стало відомо, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 квартира АДРЕСА_1 була виключена зі складу службового житла та 27 грудня 2019 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 27 грудня 2019 року передана у власність ОСОБА_7 .

Отже на момент подачі рапорту про надання службового жилого приміщення від 04 липня 2019 року ОСОБА_2 було відомо про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу службового та про неможливість виконання свого зобов`язання щодо повернення службової квартири до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, та не повідомив про вказані обставини ГУНП в Одеській області.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд визнати ордер №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року виданий Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради на вселення ОСОБА_2 разом з сім`єю до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 - недійсним; виселити ОСОБА_2 разом з сім`єю з службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Одеській області просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано, що ОСОБА_2 своїми неправомірними діями було ініційовано та приховано від ГУНП в Одеській області факт виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових та надано ним заздалегідь неправдиві відомості щодо зобов`язання повернути вказану квартиру до ліквідаційної комісії ГУ МВС в Одеській області з метою заволодіти одразу двома службовими приміщаннями, що на думку апелянта є підставою для визнання ордеру на вселення ОСОБА_2 разом з сім`єю до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 - недійсним та виселення відповідачів із вказаного службового житла без надання іншого жилого приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 рішення суду вважає постановленим у відповідності до норм житлового законодавства щодо відсутності правових підстав для визнання ордеру недійсним та виселення його та членів сім`ї з квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 17 листопада 2006 року прийнятий на службу до ГУ МВС України в Одеській області та з 15 травня 2007 року перебуває на квартирному обліку в першочерговій черзі, як працівник міліції.

09 вересня 2009 року рішенням житлово-побутової комісії ГУ МВС України в Одеській області, яке було оформлено протоколом засідання житлово-побутової комісії ГУ МВС України в Одеській області №8 від 09 вересня 2009 року, ОСОБА_2 , у зв`язку з службовою необхідністю, було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м. для службового користування без зняття з квартирного обліку.

ОСОБА_2 вселився та зареєструвався у зазначеній вище квартирі, в якій крім нього, у період з 13 березня 2010 року по 12 серпня 2019 року, вселилися та були зареєстровані його дружина ОСОБА_1 та троє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Законом України «Про національну поліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 « Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було прийнято рішення про ліквідацію ГУ МВС України в Одеській області, яке на час постановлення судового рішення не виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Новоутворене Головне управління Національної поліції в Одеській області ( далі ГУНП в Одеській області), є юридичною особою та з 02 квітня 2021 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Належними та допустимим доказами позивач не довів правонаступництво ГУНП в Одеській області після ГУ МВС України в Одеській області.

У зв`язку з утворенням територіальних органів Національної поліції та ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, наказом ГУ МВС України в Одеській області №1053о/с від 04 листопада 2015 року ОСОБА_2 був звільнений з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області ( наказ №89 о/с від 07 листопада 2015 року ), де працює по теперішній час.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 сім`я ОСОБА_2 є багатодітною, оскільки має на утриманні трьох дітей.

04 липня 2019 року ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області з проханням надати йому службову жилу площу у м. Одесі на склад сім`ї з п`яти осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши про те, що проживає з сім`єю з 2010 року в службовій квартирі АДРЕСА_1 , яку попередньо не здав.

25 липня 2019 року рішенням житлової комісії ГУНП в Одеській області, яке було оформлено протоколом №3 від 25 липня 2019 року ОСОБА_2 було виділено службову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м. на склад сім`ї 5 осіб для службового користування. При цьому в протоколі зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується здати раніше надане йому службове житло до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, яке в подальшому мало б бути перерозподілено до ГУНП в Одеській області та надане іншим працівникам поліції, що потребують службового житла.

02 серпня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради Дьякону С.В. було видано ордер на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року в квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ГУНП в Одеській області на праві власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав об`єкт нерухомого майна №6.3-251/ 548 від 07 грудня 2018року та договору від 15 березня 2019 року про внесення змін до договору №6.3-251/ 548 від 07 грудня 2018 року між ТОВ «Фонд сприяння добудові» та ГУНП в Одеській області.

Згідно довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області сім`я ОСОБА_2 та члени його сім`ї зареєстровані у зазначеній вище квартирі, в якій на час розгляду справи проводяться ремонтні роботи.

09 вересня 2019 року між ГУНП в Одеській області та ОСОБА_2 був укладений договір найму наданого службового жилого приміщення №10/1118 від 09 вересня 2019 року та підписаний сторонами акт приймання-передачі цього приміщення.

20 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Трансбуд-Проект» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання води і водовідведення.

Отже багатодітна сім`я ОСОБА_2 на підставі ордеру на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року вселилася в квартиру АДРЕСА_2 в якій зареєструвалася та проживає на теперішній час.

Що стосується службової однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , то ця квартира до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області не була повернута.

12 вересня 2019 року голова ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області звернувся до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з листом за №10/1068 від 12 вересня 2019 року щодо перезакріплення квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,29 кв.м., житловою площею 17,44 кв.м з ГУМВС України в Одеській області за ГУНП в Одеській області.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради листом від 08 жовтня 2019року №0105-1/229вх. повідомила голову ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області про те, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 р. вказана квартира була виключена зі складу службового житла ГУМВС України в Одеській області, тому розгляд питання про перерозподіл квартири неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2019 року ( до отримання відповідачем оскарженого ордеру) голова ліквідаційної комісії ГУМВС звернувся до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням щодо надання погодження на виключення квартири АДРЕСА_1 ( однокімнатної) з числа службових.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2019 року №483 однокімнатна квартира АДРЕСА_1 була виключена з числа службового житла ГУМВС України в Одеській області.

У встановленому законом порядку ні дії ліквідатора, ні зазначене вище розпорядження органу місцевого самоврядування не оскаржені і є чинними.

Далі, розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 листопада 2019 року №740 були переоформлені особисті рахунки по однокімнатній квартирі на ім`я матері відповідача - ОСОБА_7 та в подальшому з нею укладено договір найму житла в будинку комунальної власності.

Розпорядженням органу приватизації №290453 від 27 грудня 2019 року зазначена вище однокімнатна квартира була передана у приватну власність ОСОБА_7 , яка 27 грудня 2019 року отримала свідоцтво про право власності на цю квартиру, яке зареєструвала у встановленому законом порядку.

Набуте в порядку приватизації право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 ніким не оспорено, а тому вона з 27 грудня 2019 року є власником цього житла.

Відповідно до листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 02 квітня 2020 року №14/327 квартира АДРЕСА_1 на балансі ГУНП в Одеській області не перебувала та не перебуває.

Отже однокімнатна службова квартира АДРЕСА_1 , яка була надана відповідачу 09 вересня 2009 року для службового користування, перебувала на балансі ГУ МВС України в Одеській області і на баланс ГУНП в Одеській області ця квартира не передавалася.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статті 121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Статтею 122 ЖК УРСР установлено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

За змістом статті 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Предметом заявленого позову є визнання недійсним ордеру на вселення №2652 серії ПР від 02 серпня 2019 року відповідача та членів його сім`ї в квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м та виселення відповідачів з займаного житла.

Підставою для визнання ордеру недійсним позивач зазначив те, що на момент подачі рапорту про надання службового жилого приміщення від 04 липня 2019 року ОСОБА_2 було відомо про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу службового та про неможливість виконання свого зобов`язання щодо повернення службової квартири до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, та не повідомлення про вказані обставини ГУНП в Одеській області.

Оскільки статтею 59 ЖК УРСР визначені правові підстави для визнання ордеру недійсним, на жодну з яких позивач не посилається та не доводить, що ОСОБА_2 , подав позивачу не достовірні відомості про те, що його сім`я потребує поліпшення житлових умов, чи про порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, чи про неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також про порушення порядку і умови надання жилого приміщення, колегія суддів вважає, що правові підстави для визнання ордеру недійсним відсутні.

Посилання позивача на те, що момент подачі рапорту про надання службового жилого приміщення ОСОБА_2 було відомо про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу службового та про неможливість виконання свого зобов`язання щодо повернення службової квартири до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ця обставина не є підставою для визнання ордеру недійсним, крім того, слід зазначити, що ОСОБА_2 подав позивачу рапорт на надання службового житла 04 липня 2019 року, рішення про надання службового житла, яке недійсним не визнано, було прийнято позивачем 25.07.2019 року, в той час, як розпорядження про виключення однокімнатної квартири зі складу службового було прийнято компетентним органом лише 31 липня 2019 року, тобто після надання службового житла.

Неправомірність дій службових осіб та прийняті ними рішення у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися.

Ввраховуючи, що ОСОБА_2 та члени його сім`ї вселились у квартиру АДРЕСА_2 на законних підставах та набули право користування цим житлом, тому відсутні підстави для їх виселення.

Висновки суду відповідають встановленим ним обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів і нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апелянта зводяться до викладення обставин справи, нові докази, які б підлягали дослідженню апеляційним судом в силу статті 367 ЦПК України, та які не досліджувалися і не враховувалися судом першої інстанції при ухваленні рішення, скаржник не надав та на такі не послався, в той час, як відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції вважає, що оцінка доказів здійснена судом першої інстанції з додержанням положень наведеної норми процесуального права і підстав для переоцінки доказів не вбачає.

При цьому слід зазначити, що посилання апелянта на неправильність приватизації однокімнатної квартири не може бути прийнята до уваги, оскільки зазначена обставина не була предметом позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні даного спору не порушив норми матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга не містить доказів такого порушення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

О.В. Кутурланова

Повний текст постанови складено 07 лютого 2023 року

Суддя Т.Г. Чорна