Провадження № 2/638/37/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Зінченко А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , держави в особі Харківської обласної прокуратури про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

19.08.2019 позивач звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, в якій просив:

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму завданої моральної шкоди 75000 грн. за судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.04.2019 року слідчий в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області радник юстиції Попов Д.В. керуючись п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000748 від 03.07.2018 у зв`язку з відсутністю в діях начальника відділення СВ Холодногірського ВП І УНП в Харківській області ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 384 КК України.

У своїй постанові ОСОБА_3 виклав неправдиву інформацію, що начебто позивач вчиняв кримінальні дії - використання підроблених недержавних цінних паперів, вчинене за попередньою домовленістю, з метою заволодіння грошових коштів, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . У вказаній постанові міститься завідомо неправдива негативна інформацію про позивача.

Неправдивість інформації щодо позивача підтверджується чотирма ухвалами слідчих суддів Червонозаводського району м. Харкова, які чотири рази скасовували цю незаконну постанову.

Незважаючи на це ОСОБА_3 не виконав вказівок слідчого судді і повторно виніс таку саму постанову не змінюючи її змісту стосовно неперевіреної неправдивої негативної інформації про позивача.

Розповсюджена відповідачем інформація про позивача є негативною, оскільки інформація частково не відповідає дійсності, викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), тобто виконуються ознаки нанесення шкоди честі і гідності.

Незаконними діями відповідача, ОСОБА_7 заподіяно значної моральної шкоди, оскільки це спричинило порушення його нормальних життєвих зв`язків. Такі обставини змушують докладати значних зусиль і весь свій час витрачати на захист своїх прав. З огляду на те, що позивач є інвалідом першої групи, його фізичний і моральний стан значно погіршився, він постійно знаходиться у стані стресу. Моральна шкода, нанесена позивачеві, виражається у душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Розмір моральної шкоди залежить, зокрема, від характеру правопорушення та ступеня вини особи. У даному випадку характер правопорушення є навмисним, зухвалим та цинічним, оскільки безпідставне офіційне звинувачення позивача у начебто заволодінні майном та здійсненні кримінальних дій.

Ухвалою від 13.11.2019 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 16.03.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвало від 10.03.2021 клопотання позивача задоволено, призначено повторне проведення підготовчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, а також стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 14.07.2021 прийняти до розгляду заяву ОСОБА_2 про зміну предмета позову, саме:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму завданої моральної шкоди 75000 грн. за судові витрати;

- відшкодувати за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму завданої моральної шкоди 75000 грн., та задоволено клопотання ОСОБА_2 про залучення співвідповідача у справі - державу в особі Харківської обласної прокуратури.

Представником Харківської обласної прокуратури подано до суду відзив, в якому зазначено, що на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова прокуратурою області 03.07.2018 внесені відомості до ЄРДР за №0000748 за ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 384 КК України за заявою ОСОБА_2 стосовно начальника СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Трус М.В., яка у кримінальному провадженні № 0000180 звернулась до суду з клопотанням про обшук житла ОСОБА_2 , вказавши завідомо неправдиві відомості щодо фабули та кваліфікації кримінального правопорушення.

Також, встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області на теперішній час перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000180 від 19.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_4 щодо заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_2 його грошовими коштами, створивши неіснуючу заборгованість шляхом авалювання векселів. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, остаточне процесуальне рішення в порядку ст. 283 КІІК України не прийнято.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000748 слідчим прокуратури Харківської області (в подальшому Харківської обласної прокуратури) виносились постанови про закриття кримінального провадження, які за результатами розгляду скарг позивача були скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.

З 10.10.2019 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось слідчими ТУДБР, розташованого у м. Полтаві.

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 20.08.2021 кримінальне провадження № 0000748 закрите.

14.12.2021 позивачем подано відповідь на відзив, яким він спростовував доводи, викладені у відзиві відповідача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву, якою він просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні посилаючись на відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантовані права на свободу слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, вільне поширення інформації, зокрема письмово.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Статтею 297 ЦК України, встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18)).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (частина третя статті 277 ЦК України у редакції, що була чинною на час поширення заявником інформації, яку позивач вважає недостовірною).

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона твердженням про факти або оціночним судженням. Вказане має значення з огляду на заборону притягнення до відповідальності за висловлення таких суджень(частина перша статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (стаття 280 ЦК України у редакції, чинній на час поширення заявником інформації, яку позивач вважає недостовірною).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Відповідно до п.21.3 Податкового кодексу України шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Неправомірність (незаконність) рішення, дій або бездіяльності органу державної влади повинна бути доведена, тобто має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке матиме преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. (Вказані положення відображені у Постанові ВГСУ від 13.06.2017року у справі №903/89/16).

Суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу по відношенні до позивача, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою позивачу.

За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу, а встановлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено неправомірність дії відповідачів по відношенні до позивача, як фізичної особи, зокрема порушення відповідачами немайнових прав позивача та, як наслідок завдання позивачу моральної шкоди, а відповідно відсутній причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою позивачу.

З урахуванням викладеного, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , держави в особі Харківської обласної прокуратури про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Харківська обласна прокуратура, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02910108.

Повне рішення суду складено 13.01.2023 року.

Суддя Д.М. Цвіра