Провадження № 22-ц/4808/275/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі суддів Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Девляшевського В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий світ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

19.09.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий світ" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 138 650,00 грн майнової шкоди та 2 079,75 грн. витрат по оплаті судового збору, мотивуючи тим, що 31.12.2018 року біля 22 год 50 хв на території для стоянки транспортних засобів по вул. Гетьмана Мазепи, 168, в у м. Івано-Франківську, поряд із магазином «Комфі», відбулось зіткнення між автомобілями марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого було пошкоджено вхідні двері магазину « Комфі ». 01.01.2019 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проведеним у даному кримінальному провадженні досудовим слідством встановлено, що ДТП відбулася унаслідок порушення Правил дорожнього руху України зі сторони водія автомобіля марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 28 лютого 2019 року Івано-Франківським ВП винесена постанова про закриття кримінального провадження, оскільки в діях винного наявні ознаки адміністративного правопорушення. Згідно з Висновком будівельно-технічного дослідження вартість завданої шкоди становить 138 650,00 грн. Таким чином, водій автомобіля марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , допустивши порушення Правил дорожнього руху України, завдав шкоди майну, що належить на праві власності ТОВ «Новий світ» в сумі 138 650,00 грн., та повинен її відшкодувати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2022 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий світ» 138 650 грн. . майнової шкоди, 2 079, 75 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив судове рішення.

Вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначив, що позивачем не доведено, що позивач мав право звернутися до суду за відшкодуванням шкоди, тому що не підтвердив таке право на момент ДТП. Позивач також не довів, що саме ОСОБА_1 винний у ДТП. Більш того, він надав достатньо доказів вини у завданні шкоди з боку ОСОБА_2 , якого незаконно звільнено від матеріальної відповідальності.

Окремо звертає увагу на незастосування судом норми ч.2 ст. 1188 ЦК України, хоча обставини справи вказують на двох учасників ДТП, де шкода третій особі завдана взаємодіями двох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідач вказує також, що судом неправомірно не залучено до участі у справі страховика.

Представник позивача ТОВ «Новий світ» надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вимоги скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач вказує, що судом правомірно вирішений спір із стягненням шкоди саме з винуватця ДТП, що відповідало усталеній судовій практиці на час звернення до суду. Право вибору винної особи в якості відповідача є безумовним правом потерпілої особи. Суд надав такому висновку належне обґрунтування з точки зору матеріального права. Крім того, страхова компанія припинила розгляд справи про страхові виплати у зв`язку із даним страховим випадком, що виключає можливість відшкодування збитків за рахунок страхових виплат.

Вина відповідача ОСОБА_1 достатньо доведена в суді першої інстанції, і відповідач не спростував таких доказів.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою апеляційного суду від 09 лютого 2023 року вирішено справу розглядати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи відповідно до ч.13 ст.7, ст.365, 366, 368, 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 грудня 2018 року біля 22 год 50 хв. на території для стоянки транспортних засобів по вул. Гетьмана Мазепи, 168 в у м. Івано-Франківську, поряд із магазином «Комфі», відбулось зіткнення між автомобілями марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого було пошкоджено вхідні двері магазину « Комфі ».

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно супермаркет будівельних матеріалів за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Гетьмана Мазепи, 168 в належить ТзОВ "Новий світ" на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.2010 року (т.1 а.с.5,6).

28.02.2019 року слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000002 від 01.01.2019 року за зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію даної постанови вирішено направити начальнику УПП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.7-8).

Відповідно до даної постанови про закриття кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася унаслідок порушення Правил дорожнього руху України з боку водія автомобіля марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження №08/02-2019 від 26.02.2019 року вартість завданої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 31.12.2018 року по вул. Г. Мазепи, 168в у м. Івано-Франківську , що призвело до пошкодження алюмінієвої конструкції холу у об`єкті нерухомого майна становить - 138 650,00 грн. (т.1 а.с.9-18).

Автомобіль марки «DAIMLER CHRYSLER» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований у ПрАТ «ПРОВІДНА» поліс № АК/8002550 (т.1 а.с.54).

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн., франшиза - 0.

Згідно з повідомленням страхової компанії HACK «Оранта» щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду автомобілю, вбачається, що до надання ОСОБА_2 документів, а саме постанови суду та інших необхідних документів, що потерпілий не подав належно оформлену заяву на виплату страхового відшкодування, у страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування за подією, яка відбулася 31.12.2018 року за участю автомобіля «CITROEN BERLINGO», у зв`язку з чим розгляд справи припиняється (т.1 а.с.53).

При вирішення спору суд керувався наступними нормами права.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Тому висновок суду про те, що факт ДТП 31.12.2018 року та вина в ній ОСОБА_1 підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження № 0000002 від 01.01.2019 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду( т.1 а. с. 7-8), є правильним, не спростований доводами апеляційної скарги.

У зв`язку із цим, у відповідності до положень статті 89 ЦПК України, судом правильно не взято до уваги висновок судового експерта Давидовича О.О., за результатами проведення експертного інженерно-транспортного дослідження від 05.07.2021 року, якою встановлено, що причиною настання даної ДТП із технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.п.1.5; 1.10; 2.3 та 10.2 ПДР України (т.1 а.с.199-218). Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він грунтується на матеріалах справи, відповідає встановленим обставинам і вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно, не є слушними доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом норм матеріального права у зв`язку із незастосуванням положень ч.2 статті 1188 ЦК України. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №477/874/19 наводиться висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Неправомірність поведінки відповідача ОСОБА_2 у зв`язку із завданням шкоди позивачу судом під час розгляду справи не встановлена, тому підстав покладати на нього будь-яку матеріальну відповідальність перед ТОВ «Новий світ» немає.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду щодо наявності всіх елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправна та винна поведінка ОСОБА_1 , збитки, спричинені ТОВ «Новий світ» та причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками, що настали.

Разом з тим, перевіривши справу, колегія суддів не може погодитися із рішенням в частині стягнення суми завданої шкоди з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі в розмірі 138 650 грн.

Дійсно, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Між тим, зі справи вбачається, що автомобіль марки «DAIMLER CHRYSLER» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований у ПрАТ «Провідна» поліс № АК/8002550 (т.1 а.с.54).

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн.

ПраТ «Провідна» 22.10.2019 року повідомила ОСОБА_1 про те, що 02.01.2019 року було зареєстровано заяву про настання події від ОСОБА_1 , станом на дату реєстрації даного листа інші учасники вищезазначеної події із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталися. (т.1 а.с 151-154) .

Позивач в суді першої інстанції, у відзиві на апеляційну скаргу наполягав на відповідальності саме винуватця ДТП, вимоги до страховика не заявляв.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Норми статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказують про мету такого страхування, а саме, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8002550 від 23 січня 2018 року, який діяв до 22 січня 2019 року, і яким забезпечена відповідальність автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , розмір страхового відшкодування встановлений в межах 100000 грн. за шкоду майнового характеру.

За умови своєчасного звернення потерпілої особи до страховика транспортного засобу відповідача з заявою про страхове відшкодування розмір страхової виплати мав становити 100 000 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

ДТП за участю сторін по справі сталося 31.12.2018 року, до суду позивач звернувся у 2019 року - в межах строку, передбаченого статтею 37 Закону України № 1961-IV.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.".

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній справі зробила висновок про те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. (пункт 6 статті 3 ЦК України)

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 добросовісно із дотриманням вимог законодавства щодо порядку та строків, повідомив ПрАТ СК «Провідна» про подію, що має ознаки страхового випадку (т.1 а.с.151).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IVобов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Разом з тим, з матеріалів даної справи вбачається, що позивач в строк, передбачений положеннями ст. 35 Закону № 1961-IV, не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач посилався на відмову страховика НАСК «Оранта» вирішити питання страхової виплати, в той час, як НАСК «Оранта» застраховано заподіяння шкоди за умови участі автомобіля «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 (т.1 а.с. 53).

До Прат СК «Провідна» із будь-якими заявами позивач не звертався, крім того, із судовим позовом про стягнення страхового відшкодування позивач до належного страховика також не звертався.

За таких обставин позивач має право вимоги до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди лише у розмірі, який перевищує розмір страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_1 не спростував розмір збитків, зазначений позивачем, своїх розрахунків не привів, доказів щодо іншого розміру шкоди не надав, інформації про невідповідність зазначеної позивачем суми завданій шкоді матеріали справи не містять. Розмір збитків в апеляційній скарзі не оспорював.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 138650 - 100000 = 38650 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, позов ТОВ «Новий світ» підлягає частковому задоволенню зі стягненням з ОСОБА_1 38650 грн. матеріальної шкоди - суми, яка не покривається страховим відшкодуванням.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо ОСОБА_2 є правильним, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовані, тому скасуванню або зміні в цій частині не підлягає.

Враховуючи висновки колегії суддів апеляційного суду по суті справи судовий збір підлягає стягненню:

- з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача в розмірі 582,33 грн. із розрахунку: 138650 грн. заявлених вимог : 38650 грн. задоволених позовних вимог, що становить 28% від сплаченого в першій інстанції судового збору 2079,75 грн;

- з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 2246,14 грн із розрахунку 72% від суми 3119,64 грн сплаченого збору за апеляційне оскарження.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1663,81 грн. із розрахунку: 2246,14 грн - 582,33 грн .

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382,383,384,390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2022 року в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий світ» () 38 650 (тридцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. майнової шкоди.

В решті залишити рішення без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий світ» () на користь ОСОБА_1 1663,80 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складений 28 лютого 2023 року.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський