Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 935/2232/19

провадження № 61-12196св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,

відповідач - територіальна громада м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

01 липня 2022 року правонаступником ОСОБА_1 ОСОБА_2 вперше подано заяву про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за нововиявленими або виключними обставинами.

Заява обґрунтована тим, що 24 грудня 2021 року Верховним Судом прийнято постанову у справі № 935/1386/20, якою касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року залишено без змін.

Указаними судовими рішеннями встановлено факт, що ОСОБА_4 , її законний чоловік ОСОБА_5 і їх донька не мають родинних зв`язків із ОСОБА_3 , у зв`язку із чим його мати ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею майна померлого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 безпідставно набула майно спадкодавця ОСОБА_3 .

Наведені обставини заявник вважає нововиявленими, а правовою підставою перегляду рішення суду апеляційної інстанції зазначає пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України (істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив переглянутиза нововиявленими або виключними обставинами, зокрема, постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року заяву правонаступника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків,а саме для оформлення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами у відповідності до вимог статті 426 ЦПК України; надання документу, що підтверджує сплату суми судового збору; надання заяви про поновлення строку для перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року з відповідними доказами на підтвердження поважності його пропуску.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року заяву правонаступника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

25жовтня 2022 року правонаступник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вдруге подав заяву про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за нововиявленими або виключними обставинами, мотивовану аналогічними підставами, викладеними у заяві від 01 липня 2022 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року заяву правонаступника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків: уточнення підстав перегляду постанови апеляційного суду, а саме чи про перегляд постанови за нововиявленими обставинами чи за виключними обставинами.

01 листопада 2022 року правонаступник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення підстав перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року, у якій просив переглянути зазначене судове рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року заяву правонаступника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку для перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами із належними доказами поважності причин пропуску такого строку.

07 листопада 2022 року правонаступник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив поновити строк на перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами, вважаючи при цьому, що указаний строк ним не пропущено в силу положень пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України, оскільки заява подана не пізніше трьох років з дня набрання законної сили указаною постановою.

Короткий зміст оскарженої ухвали апеляційного суду

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року визнано неповажними причини пропуску строку, що зазначені в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; в задоволенні клопотання правонаступника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року відмовлено; заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Залишаючи заяву без розгляду та повертаючи її заявнику, суд апеляційної інстанції виходив з того, що останній пропустив строк на перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року без поважних причин.

При цьому суд зазначив, що ОСОБА_2 дізнався про наявність обставин для перегляду рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами 24 грудня 2021 року, що ним не спростовується.

Суд вважав, що, відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України, перебіг строку для подання вищевказаної заяви розпочався 25 грудня 2021 року та закінчився 24 січня 2022 року, однак ОСОБА_2 вперше звернувся до суду з відповідною заявою лише 01 липня 2022 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

03 січня 2023 року від Коростишівської міської радинадійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

04 січня 2023 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, в якій заявник підтримав вимоги касаційної скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року та витребувано матеріали цивільної справи.

10 січня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).

Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (частина третя статті 424 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, - клопотання про його поновлення.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності у цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно

з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить

із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються

у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно

є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними

та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав

і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише

з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За змістом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд

за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких суд виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть

за наявності поважних причин його пропуску.

Як зазначалось вище, ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України), але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 дізнався про наявність обставин для перегляду рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами 24 грудня 2021 року, що ним не спростовується.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що перебіг строку для подання заяви до Житомирського апеляційного розпочався 25 грудня 2021 року та закінчився 24 січня 2022 року.

Вперше ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною заявою лише 01 липня 2022 року.

ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами, вважаючи при цьому, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано положення пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України, оскільки у даному випадку строк на подання такої заяви слід обраховувати за правилами, визначеними пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України (не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили). Вважає, що строк подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року ним не пропущено.

Оскільки вказані доводи ОСОБА_2 є помилковими, установивши, що заявник без поважних причин пропустив строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, апеляційний суд, обґрунтовано відмовивши в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку, дійшов правильного висновку про залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов