ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1346/23Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/402/23 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/1346/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2023 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Марциновською І.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, з підстав передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, спочатку без визначеної процесуальним законом підстави, залишив подану нею позовну заяву без руху, а в подальшому неправомірно повернув її, незважаючи на те, що на виконання вимог ухвали від 26.01.2023 року про залишення позовної заяви без руху, нею до суду була подана заява про усунення вказаних в ухвалі недоліків та додано докази припинення права спільної часткової власності, в тому числі і її, як позивача, на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до змісту (обґрунтування) ухвали суду.

Вказує, що залишаючи позовну заяву без руху судом не було чітко визначено способу та форми усунення недоліків, зокрема, не зазначено, які саме докази необхідно подати і на підтвердження яких саме обставин справи, а зміст (обґрунтування) ухвали про залишення позовної заяви без руху і про її повернення не є тотожним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Заслухавши пояснення учасника цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України.

Позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме: 1) надання копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2021 року та копії постанови Тернопільського апеляційного суду від 15.04.2022 року у справі № 607/81/20; 2) зазначення доказів, які підтверджують припинення права спільної часткової власності, зокрема позивача, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також надання доказів на підтвердження цих обставин, - у кількості для суду та відповідно до наявних учасників справи.

13.02.2023 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2023 року, а саме додала копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2021 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 15.04.2022 року у справі № 607/81/20 та зазначила, що її право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 припинено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.04.2022 року (а.с.16).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, у визначений судом строк, зазначені в ухвалі суду недоліки не були виконані в повному обсязі, а саме не виконано вимоги п.2 ухвали суду про залишення позовної заяви без руху: не зазначено про наявність доказів, які підтверджують, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про припинення права спільної часткової власності позивача на квартиру.

З таким висновком суду не погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, з метою усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 26.01.2023 року, було подано до суду заяву про усунення недоліків та додано судові рішення, якими припинено речове право спільної часткової власності, зокрема, ОСОБА_1 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачем фактично усунуто.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Повернення позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до змісту ст. 197 ЦПК України, питання надання сторонами доказів, на які вони посилаються у позові і відзиві, причини їх неподання, питання про витребування додаткових доказів, визначення строків їх подання, може з`ясувати і вирішити в підготовчому засіданні.

Виходячи з вищенаведеного, повернення судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2023 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.