Справа № 502/1916/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Нанєвої А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Кілійської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Кілійської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , а також просить зобов`язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кілійської міської ради здійснити реєстрацію проживання дитини з позивачкою за вказаною адресою.

В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано. Донька проживає разом з позивачкою. Позивачка повністю опікується інтересами і потребами дитини, вихованням, піклується про розвиток. У зв`язку з тим, що позивачка разом з донькою з 2016 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка вирішила зареєструвати місце проживання дитини з нею, проте їй надана відмова, оскільки немає письмової згоди відповідача, вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце народження м. Москва, Російська Федерація.

Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10.12.2018 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 11.01.2019.

З листа виконавчого комітету Кілійської міської ради №4765/12/22 від 20.09.2022 встановлено, що позивачка зверталась із заявою від 19.09.2022 щодо можливості реєстрації місця проживання дитини, проте їй роз`яснено, що для такої реєстрації, окрім передбачених відповідним порядком документів, необхідно також надати письмову згоду батька дитини.

Актом про встановлення фактів від 18.07.2022 депутатом ОСОБА_4 втсанолено, що позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею мешкає її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 29.03.2022 встановлено: умови проживання дитини задовільні, дитина забезпечена усім необхідним, має власну кімнату, робочий стіл, місце для навчання та відпочинку. Продукти харчування в наявності.

З характеристики ОСОБА_3 , 2013 р.н., учениці 3-Б класу, Кілійського закладу загальної середньої освіти №3, наданої класним керівником ОСОБА_6, встановлено, що ОСОБА_5 навчається у згаданому закладі третій рік. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. На уроках активна. Систематично бере участь у класних та позакласних заходах, конкурсах малюнків. Відвідує спортивний, вокальний та музичний гуртки, тощо.

Згідно характеристики на ОСОБА_3 , 2013 р.н., наданої директором закладу дошкільної освіти ясла-садок «Берізка» Кирновою Л.П. від 01.11.2018, ОСОБА_5 мешкає з мамою у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Софія відвідувала садок з 16.05.2016. Характеризувалась з позитивної сторони.

Позивачка ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ООЕК» з 2019 року, проявила сабе як відповідальний працівник, володіє хорошими діловими навичками, дотримується норм поведінки, прийнятих в компанії, що підтверджується характеристикою, наданою начальником Кілійського підрозділу ТОВ «ООЕК».

ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2414433 від 24.12.2003.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 08.02.2023 №31, визначено доцільним місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачкою створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кілійської міської ради здійснити реєстрацію проживання дитини з позивачкою за вказаною адресою суд зауважує наступне.

Як встановлено вище, а саме з листа виконавчого комітету Кілійської міської ради №4765/12/22 від 20.09.2022, позивачка зверталась із заявою від 19.09.2022 щодо можливості реєстрації місця проживання дитини, проте їй роз`яснено, що для такої реєстрації, окрім передбачених відповідним порядком документів, необхідно також надати письмову згоду батька дитини.

Механізм та порядок здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи, зокрема віком до 14 років, регулюється Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженим постановою КМУ від від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі - Порядок) та ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX (далі - Закон № 1871-IX).

Статтею 9 Закону № 1871-IX передбачено порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи, відповідно до якого у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. До заяви подаються документи, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону № 1871-IX.

Відповідно до п. 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 29 Закону № 1871-IX визначено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб щодо внесення інформації до реєстру територіальної громади про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування рішень органів реєстрації, зміну інформації в реєстрі територіальної громади можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що позовну вимогу щодо місяця проживання дитини з позивачкою задоволено, що в свою чергу є підставою для реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди відповідача батька дитини, а також враховуючи те, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, позовна вимога щодо зобов`язання такого органу здійснити реєстрацію дитини не відповідає нормам закону, оскільки саме цей орган, у даному випадку виконавчий комітет Кілійської міської ради, згідно наданих йому повноважень Законом № 1871-IX, приймає відповідні рішення, які в свою чергу можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 2-14, 76-83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за місцем її проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте Кілійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.В.Березніков