Провадження № 2/761/1396/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справ за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. Позивачі та ОСОБА_2 є власниками 64/100 частин в квартирі АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, в рівних частинах кожний. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2020 р. позов ОСОБА_2 до позивачів про встановлення порядку користування квартирою відмовлено. Разом з тим, протягом багатьох років позивачі вимушено постійно не проживають в квартирі у зв`язку із перешкодами, які чинить відповідач. Разом з тим, позивачі є власниками квартири та в ній зареєстровані. За таких обставин просять суд вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 та покласти на відповідача судові витрати.

Провадження у справі відкрито 22.06.2022 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 визнав право позивачів на вселення. Не заперечував щодо задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є власниками 64/100 частин кв. АДРЕСА_1 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського виконкому згідно з розпорядженням № 11327 від 10.05.1995 р.

В зазначеній квартирі, як вбачається з довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, зареєстровані ОСОБА_5 з 03.01.1994 р., ОСОБА_6 з 24.03.1994 р. та ОСОБА_3 з 24.12.1992 р.

Як свідчать матеріали справи, Шевченківським районним судом м. Києва 04.12.2020 р. ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування спірною квартирою.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва набрало чинності, що також не оспорювалось сторонами.

При цьому судом зазначено, що жодних доказів стосовно того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують, не визнають або оспорюють право ОСОБА_2 вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому та відповідачам квартирою, як в цілому, так і конкретною кімнатою, на яку він претендує, матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в кв. АДРЕСА_1 з 1997 року.

Встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не потребують, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню.

Представник позивача пояснив, і дана обставина визнається та не спростовується ОСОБА_2 , що відповідач не допускає ОСОБА_3 , ОСОБА_7 до зареєстрованого місця проживає, перешкоджає позивачам у користуванні належним їм майном.

За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час розгляду даної справи не було встановлено обставин, які б свідчили про недостовірність обставин, визнаних ОСОБА_2 або добросовісності їх визнання.

Відповідно до приписів ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст. 317 ЦК України та він має право володіти, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд на підставі ст. 319 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Власник майна, за положеннями ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За встановлених обставин, беручі до уваги, що відповідачем визнається факт створення позивачам перешкод в користуванні власністю, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України відповідно до яких у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259352,354,430 ЦПК України, ст.ст. 316,317,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420 грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.02.2023 року

Суддя