Єдиний унікальний номер: 448/30/23
Провадження № 2/448/138/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.03.2023 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання - Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідачки ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 6, м.Мостиська, Яворівського району Львівської області, індекс: 81300)

вимоги позивача: про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача

1. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, покликаючись на те, що 29.06.2010 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом №07. Вказує, що від даного шлюбу у них народилася дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що спільне сімейне життя у них з відповідачкою не склалося через відмінність характерів, різні погляди на життя та сімейні відносини, постійні непорозуміння. На даний час проживають окремо та не підтримують подружніх відносин. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально. Залишатися і надалі у такому шлюбі наміру немає, будь-яке примирення між ними неможливе.

2. Крім того зазначає, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який більш прихильний до нього та проживає разом із ним. Вказує, що він займається вихованням сина та його піклуванням, опікується його інтересами і потребами, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Стверджує, що згоди щодо місця проживання дитини і передачі її під піклування та виховання батька з відповідачкою не досягнуто, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. Вважає, що подальше проживання сина ОСОБА_4 саме разом з ним, позивачем, сприятиме в повній мірі інтересам дитини та її розвитку, оскільки він працевлаштований, має можливість забезпечити сину належні умови проживання та займатися його вихованням, у них з сином є багато спільних інтересів. Стверджує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування сина з відповідачкою ОСОБА_2

ІІ. Позиція учасників процесу

3. Позивач ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні 13.02.2023 позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в обґрунтуванні позовної заяви, просив позов задовольнити.

У судове засідання 06.03.2023 позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Також у поданій заяві позивач зазначив, що не досягнув примирення з відповідачкою ОСОБА_2 , кожен з них живе своїм особистим життям, а подальше спільне життя як подружжям та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам щодо влаштування майбутнього. Їхня дитина - син ОСОБА_4 вже тривалий час проживає саме разом з ним та не бажає проживати зі своєю матір`ю. Вважає, що залишення дитини для подальшого проживання разом з ним відповідатиме якнайкращим її інтересам.

4. Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання 13.02.2023 не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Вказала, що не заперечує проти задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу, щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком заперечувала.

В судове засідання 06.03.2023 відповідачка не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю. У поданій заяві відповідачка ОСОБА_2 вказала, що погоджується на розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 . Також зазначила, що їхній син ОСОБА_4 з власної волі на даний час проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 , а тому з врахуванням думки їхнього сина, який на даний час більше прихильний до свого батька, вона визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про залишення дитини для подальшого проживання, самостійного виховання і утримання разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Представник третьої особи ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні 13.02.2023 пояснила, що органом опіки і піклування були обстежені та дослідженні умови проживання дитини з батьком, посилається на їх відповідність та доцільність. За результатами проведеного обстеження було складено відповідний висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №4 від 03.02.2023. При цьому зазначила, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє обов`язку матері брати участь у її вихованні, підтримувати взаємовідносини з дитиною.

В судове засідання 06.03.2023 представник третьої особи ОСОБА_6 не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, зазначила, що вирішення даного спору між сторонами покладає на розсуд суду.

6. Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

8. Ухвалою суду від 11.01.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

9. Ухвалою суду від 13.02.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом

10. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2010, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

11. Від спільного шлюбу позивач та відповідачка мають дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

12. Сторони на даний час поживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.

13. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено.

14. Дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

15. Позивач ОСОБА_1 є працевлаштований, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання , має задовільний стан здоров`я. При розгляді справи не встановлено жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити її інтересам.

16. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №4 від 03.02.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17. Із змісту вказаного висновку вбачається, що, спільне життя між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося, вони проживають окремо та не підтримують подружніх відносин. Син ОСОБА_4 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Житлові умови дозволяють проживання дитині за даною адресою, збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. Під час проведення бесіди з батьками встановлено, що ОСОБА_4 прихильний до батька, батько має доброзичливі відносини з сином, займається його вихованням та утриманням, створює для нього належні умови проживання, піклується про його здоров`я, забезпечує духовний та розумовий розвиток дитини, разом з батьком дитина має спільні інтереси, за місцем проживання батька дитина має багато друзів. Батько дитини ОСОБА_1 працює та має стабільний дохід. Матір дитини ОСОБА_2 довіряє дитину батькові. Батьки готові усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення не були позбавлені піклування матері та батька. Тому орган опіки та піклування Мостиської міської ради, вважає, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком та перебування дитини на його вихованні та утриманні, залишити на розсуд суду.

V. Застосоване Судом законодавство

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами

18. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

19. Згідно ст.112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

20 При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

21. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

22. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

23. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим.

24. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини

25. Згідно з частинами 2, 8 та 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

26. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

27. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

28. Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

29. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

30. Конвенція ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

31. Відповідно до частини 1 статті 18 та частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

32. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

33. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не можна бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання , за мовними або іншими ознаками.

34. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, які є належними для загального розвитку дитини , відповідно до законів України.

35. Згідно зі статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

36. Законодавство України не містить жодних норм, які б наділили будь-якого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

37. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

38. Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ними буде проживати малолітня дитина, однак спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування та судом. Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що суд визначає з ким із батьками буде проживати малолітня дитина.

39. У контексті частини першої статті 161 СК України убачається, що під час вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистісна прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші особливості, що мають істотне значення.

40. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

41. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

42. Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 (пояснювальна записка). Пункт 36 у всіх справах, пов`язаних з дітьми, першочергова увага повинна надаватися найкращим інтересам дитини. Оцінка ситуації має бути зроблена точно. Ці керівні принципи сприяють розвитку міждисциплінарних методів оцінки кращих інтересів дитини, визнаючи, що це є складним процесом. Ця оцінка стає ще складнішою, якщо ці інтереси повинні бути збалансовані з інтересами інших зацікавлених сторін, таких як інші діти, батьки. Це має бути зроблено професійно, в кожному конкретному випадку на індивідуальній основі. Пункт 37 Найкращі інтереси дитини завжди повинні розглядатися в поєднанні з іншими правами дітей, наприклад, правом бути почутою, правом на захист від насильства, правом не бути розлученою з батьками. Комплексний підхід має бути правилом.

43. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

44. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

45. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п.58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), §90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, §102).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

46. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

47. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

48. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

49. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

50. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

51. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

52. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

53.У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

54. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

55. Забезпечення найкращих інтересів дитини виступає пріоритетним принципом і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) про визнання незаконним вивезення дитини, визначення місця її проживання, відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди.

VI. Висновки Суду

56. Як встановлено судом в судовому засіданні та з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, беручи до уваги обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

57. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_4 , який батьки не змогли самостійно вирішити, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини - ОСОБА_4 , такий є працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись сином, має можливість та бажання займатись його вихованням, сторони підтвердили факт тривалого проживання дитини разом з батьком, за місцем проживання якого в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, сторонами підтверджена і особиста прихильність та бажання дитини проживати саме разом з батьком, обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі її на виховання та утримання батьку не встановлено, суд з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, а також з урахуванням визнання позову відповідачкою, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, залишивши його для подальшого проживання та виховання разом з батьком.

58. Визначення на теперішній час місця проживання малолітнього сина з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі.

59. Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

60.Таким чином, визначаючи місце проживання малолітнього сина з батьком, суд не позбавляє матір її права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь у її вихованні.

61. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

62. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наведених вище мотивів та підстав.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами

63. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи прохання позивача про залишення за ним судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.06.2010 виконавчим комітетом Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом №07.

3. Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши дитину для подальшого проживання, виховання і утримання разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОПП - НОМЕР_4 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 6, м.Мостиська, Яворівського району Львівської області, індекс: 81300.

Повний текст судового рішення складений 06.03.2023.

Суддя С.І.Гіряк