Провадження № 2/761/3341/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року засобами поштового зв`язку до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору № 4950977 від 27.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем, ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 4950977 від 27.03.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 було отримано позику.

Ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне.

ТОВ «Мілоан» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, позивачем не було підписано даний договір.

Вказує, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві відповідну інформацію. Факт надання інформації повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек-боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що на думку позивача, не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Також, позивач зазначає, що порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Оспорюваний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, який має укладатися у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків.

Крім цього, в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками ТОВ «Мілоан» було проігноровано вимоги законодавства та не надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів.

Позивач вважає, що відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через, що вона погодилася на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах.

Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договоромзначно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Крім того, надано клопотання про витребування від відповідача кредитного договору №4950977 від 27.03.2021, що укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» належним чином завірену копію кредитного договору № 4950977 від 27.03.2021 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан». Зобов`язано ТОВ «Мілоан» надіслати копії витребуваних судом документів до Шевченківського районного суду міста Києва.

02.05.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», поданий представником, Вініченко О.В. , згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, зазначає, що27.03.2021 року між позивачем та ТОВ «Мілоан»було укладено договір про споживчий кредит № 4950977 на суму 5000,00 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 26.04.2021 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку Позичальника. Згідно п. 6.1 Кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію». Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір розмішено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані коши, відповідно до умов кредитного договору на його картку, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач вважає, що кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону, в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення якого позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення.

Позивач міг передбачити всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Правила кредитування, а також типова форма кредитного договору розміщені на сайті Товариства та доступні в мережі Інтернет та доступні за посиланням:.https://miloan.ua/s/documents.

Посилання позивача на невиконання відповідачем обов`язку по наданню інформації не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, зокрема паспортом споживчого кредиту.

Доводи позивача про порушення норм ст. 18 закону «Про захист прав споживачів», щодо невідповідність пені розмірам встановленим законодавством України, відповідач вважає безпідставними. Так, підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки. Проценти не є пенею та не є компенсацією за порушення невиконання зобов`язання. Розмір зазначених процентів прописаний у п. 1.5, п. 1.5.1, п.1.6 та 2.2.3 кредитного договору.

Законодавець не обмежує розмір процентів за кредитними договорами, а навпаки відносить це до принципу свободи договору. Позивач підписуючи кредитний договір погодився з розміром процентів та умовами їх нарахування, а тому її посилання на невідповідність пені вимогам закону є безпідставними. Крім того пеня взагалі не нараховувалась позивачці за даним кредитним договором.

Також, відповідач зазначає, що ТОВ «МІЛОАН» не є належним відповідачем по даній справі. Так, 02.07.2021 року ТОВ «Мілоан» було прийнято рішення відступити право вимоги за Кредитним договором ТОВ «Кредит-Капітал», згідно договору відступлення права вимоги №73-МЛ від 02.07.2021, про що позивач була проінформований додатково.

Враховуючи, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором та належним відповідачем за кредитним договором № 4950977 від 27.03.2021 року.

В подальшому, в судове засідання, призначене на 23.10.2023 сторони по справі не з`явилися,про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. У відзиві просив розгляд справи здійснювати на підставі наданих матеріалів без участі відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4950977 на суму 5000,00 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 26.04.2021 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку.

02.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» () укладено договір про відступлення права вимоги № 73-МЛ.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: договору про відступлення права вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021; акту приймання-передачі та виписки з реєстру боржників від 02.07.2021 до договору № 73-МЛ, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» є новим кредитором та належним відповідачем за кредитним договором № 950977 від 27.03.2021.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, судом встановлено, що належним відповідачем по справі провизнання кредитного договору № 950977 від 27.03.2021 недійсним є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал».

Копію відзиву разом із кредитним договором та договором про відступлення права вимоги № 73-МЛ було направлено на адресу позивача 28.04.2023.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

Однак, клопотання про залучення належного відповідача позивачем подано не було.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

При цьому, суд бере до уваги, що установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Враховуючи вказані висновки, які є обов`язковими до застосування судом (ст.263 ЦПК України), суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав, а тому не надає оцінку іншим доводам позовної заяви, які стосуються розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 77-81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 278 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко