Справа № 303/5233/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Завадяка Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору іноземна страхова компанія «Generali pojistovna a s.» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться вищезазначена цивільна справа.

08.12.2022 представник позивача через канцелярію суду подав заяву про зловживання процесуальними правами, в якій просив суд постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировича штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з метою надання суду повних і достовірних пояснень з питань, які хоче поставити представник позивача ОСОБА_3 , визнати явку представника відповідача до суду обов`язковою. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачем було додано документи до відзиву на позовну заяву чеською мовою з перекладом на англійську мову, а не на українську. Вказав, що судочинство і діловодство в судах України проводиться державною мовою українською. Вважає, що подання відповідачем додатків до відзиву на позовну заяву іноземною мовою є доказом зловживання процесуальними правами, які призвели до безпідставного затягування розгляду справи та перешкоджання суду у здійсненні ним правосуддя.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялися.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши подане клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правам; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії», про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за яких відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (Ухвала Верховного Суду від 06.09.2018 по справі № 552/2378/17).

Зазначена правова позиція прослідковується також у рішенні Європейського Суду с прав людини (Koch проти Польщі), а саме якщо заявник прагне підтвердити свої права згідно з Конвенцією в такий спосіб, який грубо порушує права та цінності, які охороняються Конвенцією, така поведінка може бути кваліфікована як зловживання правом на індивідуальне звернення у значенні статті 35§ 3(а) § 32.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття до представника відповідача заходів примусу за зловживання процесуальними правами, оскільки відсутні докази того, що такі дії, здійснюються ним з метою перешкоджання судочинству та подальшому розгляду справи. В той же час, суд вважає за необхідне визнати явку представника відповідача до суду обов`язковою з метою надання повних та достовірних пояснень по справі.

На підставі та керуючись ст. ст. 44,51, 247, 260-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Райка В.В. про зловживання процесуальними правами та стягнення в дохід державного бюджету з представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировича штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відмовити.

Визнати явку до суду представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва Павла Володимировича обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Шепетко