Справа №442/7893/22
Провадження №2/442/110/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року

Дрогобицький міськрайоний суд Львівської області

в складі : головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Органу опіки та піклування Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Органу опіки та піклування Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області про визначення місця проживання дитини.

Позивач у підтвердження заявлених вимог про визначення місця проживання дитини, посилається на те, що 28 березня 2016 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживали у фактичному шлюбі без реєстрації акту цивільного стану, народилася донька ОСОБА_3 . За певних сімейних обставин у подружжя почали виникати конфлікти, сварки, непорозуміння, через що вони припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства, проживають окремо. На даний момент донька проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , відвідує 1 клас ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 4 міста Борислава. Він дуже любить свою доньку, не уявляє життя без неї. Дбає про її виховання, здоров`я, належний фізичний та моральний стан, забезпечує їй всі умови проживання, матеріального забезпечення, гармонійного розвитку. При визначенні місця проживання дитини просить врахувати психологічну близькість доньки з батьком, висловлене дитиною бажання проживати саме із батьком. Більше того, у нього з донькою існує психологічний контакт та прив`язаність один до одного. У свою чергу вона також любить та поважає його, тому вона бажає залишитися проживати разом з ним, у привичному для неї стані за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із тим, він повністю усвідомлює право матері брати участь у вихованні дитини, ніколи не чинитиме перешкод для спілкування матері та дитини, а навпаки всіма способами буду сприяти їх спілкуванню. Вказав, що він є фізично здоровим чоловіком, протипоказань не має, ніколи не позбавлявся батьківських прав, не зловживав спиртними напоями чи наркотичними засобами, до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має та в розшуку не перебував. Просить позов задоволити.

Представник позивача - адвокат Якимів І. в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій він підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задоволити та проводить розгляд справи у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Третя особа - представник Бориславської міської ради Львівської області Служби у справах дітей Подставек Г. в судове засідання не з`явилася, подала заява, згідно якої просить проводити розгляд справи без фіксування технічними засобами, стосовно задоволення заявлених позовних вимог не заперечує, а тому суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії Свідоцтва про народження від 07.03.2022р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками в свідоцтві зазначені : батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Як вбачається із відповіді за №51 від 10.05.2022р., наданою Начальником служби у справах дітей ОСОБА_4 , працівниками служби у справах дітей було здійснено візити у сім`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.05.2022р. встановлено, що дівчинка проживає з батьком; для дитини створено всі умови повноцінної життєдіяльності та виховання (факти візиту викладено в обстеження умов проживання від 17.03.2022 року та 05.05.2022 року); батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки; забезпечує належний догляд за станом здоров`я малолітньої доньки; мати ОСОБА_2 з сім`єю не проживає та не зверталася у службу у справах дітей Бориславської: ради щодо визначення її способу участі у вихованні ОСОБА_3 ; у дитини немає інших рідних чи близьких осіб, які могли би виховувати дівчинку, батько для дитини є позитивним авторитетом, між ними існує емоційний зв`язок; ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою свого проживання на АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Рішення Бориславської міської ради Львівської області за №116 від 19.05.2022р. «Про надання висновку до суду про визначення місця проживання дитини», затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для подання його до суду.

Як вбачається із Висновку виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який затверджений на підставі Рішення виконавчого комітету 19.05.2022р. №116, сім`я ОСОБА_1 в громадянському шлюбі виховували малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за певних сімейних обставин у подружжя почали виникати конфлікти, сварки, непорозуміння, вони припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства, проживають окремо; дитина залишилася проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; житлово-побутові умови проживання дитини - задовільні, для дитини відведено окрему кімнату, дитина забезпечена всім необхідним для нормального розвитку та життедіяльності, батько дбає про стан здоров`я дочки та згідно її потреб організовує та проводить комплексне обстеження стану здоров`я, дівчинка має повноцінне харчування згідно віку, батьком подано документи дитини для зарахування її у 1 клас ЗЗСО 1-111 ступенів №4 м.Борислава, проводить з дитиною бесіди щодо підготовки до шкільного навчального процессу, мати - ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, матеріально не допомагає, не цікавиться станом здоров`я та не бере участі у вихованні дочки, проживає на орендованій квартирі у м.Дрогобичі, Львівської області, спілкується з донькою рідко і частіше через телефонний зв`язок, ОСОБА_2 фактично самоусунулася від виховання дочки ОСОБА_3 , а тому у суду не виникає сумніву, що слід визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окрему не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ниїйи може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору іїюдо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 2 ст.155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про дитини, ч.ч.7,8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХІУ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості по гребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь- якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом,з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладеться однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батька-або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності права обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх та врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливості створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статі 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Аналогічних правових висновків дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. Є. проти Україні!», заява № 2091/13.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Крім того, відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі свогю матір`ю, отже, правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю відсутні.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини, слід насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто найбільше може створити найбільш сприятливі умови для дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що оскільки позивач ОСОБА_1 взмозі утримувати свою дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , піклуватися про неї належним чином, забезпечити її житлом, харчуванням, освітою, тощо, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України,ч.1, 2 ст.161 Сімейного Кодексу України, ст.258, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою : АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області, юридична адреса : м.Борислав, вул.Шевченка,42, Львівської області.

Суддя Гарасимків Л.І.