Ухвала

12 травня 2023 року

м. Київ

справа № 742/2026/20

провадження № 61-7030ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_2 , про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (далі - Малодівицька селищна рада), треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області (далі - Ірпінська МДНК), ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на: - житловий будинок, літера «А-1», загальною площею 38,9 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м, погріб, літера «Пг», загальною площею 9,4 кв. м, сарай «Б», загальною площею 35,8 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Малодівицьку селищну раду надати дозвіл на оформлення технічної та правової документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

з присвоєнням кадастрового номера;

- здійснити державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,25 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Малодівицьку селищну раду надати дозвіл на оформлення технічної та правової документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

з присвоєнням кадастрового номера;

- здійснити державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 18 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Малодівицької селищної ради, треті особи: Ірпінська МДНК, ОСОБА_2 , про визнання права власності відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 18 жовтня 2022 року змінено, викладено мотиви та підстави відмови

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Малодівицької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

у редакції даної постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року залишено без змін.

09 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року (надійшла до суду 11 травня

2023 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник посилається на декілька постанов Верховного Суду, однак не вказує, чи апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вказаних постановах Верховного Суду, чи заявник вважає необхідним відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вказаних постановах Верховного Суду.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України (пункти 1, 2, 3 чи 4), що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено судове рішення (ухвала), що оскаржується.

У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року,

а у вступній частині - ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року.

Також, заявнику необхідно повідомити Верховний Суд, чи оскаржує він рішення суду першої інстанції, зважаючи на те, що оскаржуваною заявником постановою апеляційного суду рішення суду першої інстанції змінено лише частково.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць