Справа № 639/2281/21
Провадження № 2/639/191/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретарів Чубенко О.С., Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась з позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 44/200 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником 44/200 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

У вищевказаному домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач у спірному домоволодінні не проживає понад 15 років, проживає окремо, в Харківській області, м. Дергачі.

Відповідач не проживає в будинку, не оплачує комунальні послуги, не допомагає утримувати будинок, його особистих речей у будинку не має і взагалі домоволодінням не цікавиться.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит свідків в судовому засіданні - задоволено.

26 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позивних вимог в повному обсязі.

Позивачка є рідною сестрою відповідача, проте у них склалися неприязні стосунки, через які відповідач змушений був виїхати з місця реєстрації та проживати в іншому місці. Проте інтересу до будинку не втрачав, активно приймав участь в ремонті та обслуговуванні частини будинку, в якій проживає позивач та наші батьки. Так у 2011 році лагодив дах над кухнею та ванною кімнатою, робив утеплення сараю та кладку, в 2014-2015 роках робив витяжну трубу, та лагодив покрівлю даху.

Крім того приблизно раз на тиждень приїжджає за місцем реєстрації, провідувати батьків, надає їм в разі необхідності допомогу та цікавиться станом будинку. За місцем реєстрації залишились і наразі знаходяться його особисті речі, як то фотоальбоми, деяка одежа, інструмент для ремонту будинку та автомобіля, яким він користується коли приїжджає.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.04.2021, житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 перебувають у спільній частковій власності: ОСОБА_3 23/100 частини, ОСОБА_4 39/100 частини, ОСОБА_5 -16/100 частини, та позивач ОСОБА_1 44/200 частини. Частки кожного з власників в натурі не виділені, а відтак звертаючись з позовом позивач не врахувала ті обставини, що позовні вимоги також стусуються прав та законних інтересів інших співвласників будинку та необгрунтувала чому саме факт реєстрації ОСОБА_2 порушує виключно її права.

Позивач в судове засідання не з`явилась, представники позивачка в попередніх судових засіданнях надавали пояснення, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представником позивача ОСОБА_6 в подано заяву про розгляд справи у його відсутність позов підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. В подальші судові засідання не з`явилась, з підстав розірвання договору про надання допомоги з відповідачем. Представник відповідача ОСОБА_8 в подальшому заперечення проти позову підтримала з посиланням на обставини викладені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, однак раніше надавав відзив, в якому виклав свою позицію щодо позовних вимог. Неодноразово за його заявою відкладався розгляд справи

Враховуючи викладене, суд на підставі положень ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18.12.2009 року є власником 44/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 687 кв.м. розташовано домоволодіння що складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 77,7 кв.м., з житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 74,3 кв.м., та надвірні будівлі: п`ять сараїв літ. «В,Д,Л,П,Р», два льохи літ. «Ж,З», дві вбиральні літ. «І,С», два душі літ. «Н.О», огорож №2, 4, 6-8, замощення №1. (а.с.7)

Вищевказаний договір було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.01.2010 року за реєстровим № 2003148. (а.с.8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.04.2021, житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 перебувають у спільній частковій власності: ОСОБА_3 23/100 частини, ОСОБА_4 39/100 частини, ОСОБА_5 -16/100 частини, та позивач ОСОБА_1 44/200 частини (а.с.33)

За спірною адресою, зокрема, зареєстрований відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

Позивач зазначає, що відповідач у спірному домоволодінні зареєстрований, але фактично не проживає понад п`ятнадцять років, останній добровільно залишив місце свої реєстрації, особистих речей не має. Житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує.

Також додатково позиваем надано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року, яким визнано ОСОБА_10 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Дата набрання законної сили: 20.09.2021 (а.с. 140-141)

З акту про засвідчення факту не проживання особи за адресою АДРЕСА_1 , від 24.03.2021 року, вбачається, що комісією у складі сусідів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з метою встановлення факту не проживання складено акт, про те, що ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою більше п`ятнадцяти років (а.с.10)

З акту про засвідчення факту не проживання особи за адресою АДРЕСА_1 , від 04.06.2021 року, вбачається, що комісією у складі сусідів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з метою встановлення факту не проживання складено акт, про те, що ОСОБА_2 , не проживає. Особистих речей його не має, почтову кореспонденцію не отримує, участі в утриманні будинку не приймає. (а.с.54).

Зазначені акти складені складені сусідами позивача, проте не завірені уповноваженими особами, внаслідок чого суд критично оцінює їх. Інші письмові пояснення сусідів суд також не приймає до уваги, як неналежні докази.

В судовому засіданні була опитані свідок ОСОБА_15 , яка пояснили, що вона є сусідкою позивача, відповідач не мешкає давно, декілька раз бачила коли навідував батьків, весь час батьками та будинком опікується позивач. Особистих речей відповідача у будинку не бачила.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 38,60 кв.м., площа земельної ділянки 674 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2005 року, зареєстровано №1268 та будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,50 кв.м., площа земельної ділянки 3000 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2004 року, зареєстровано №638 (а.с. 55)

Як зазначено відповідачем, зареєстроване місце проживання залишив через неприязні стосунки з позивачем. Проте цікавився станом будинку, здійснював поточні ремонти в 2011 та 2915 роках, періодично відвідує батьків.

Як зазначено позивачем в судовому засіданні, що вона проживає в частині домоволодіння разом з батьками та сином. Відповідач дійсно відвідував батьків.Враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, мешкає в будинку, що належить йому на праві власності в м. Дергачі, Харківської області, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Судом встановлено, що за адресою домововолодіння: АДРЕСА_3 часток якого належали на праві власності ОСОБА_16 ,(матері позивача та відповідача), яке перейшлов 2009 році до позивача. До цього сторонни та їх батьки з братом проживали однією сімєю.

Брат позивача ОСОБА_10 втратив право користування житлом на підставі рішення суду, оскільки не проживав в будинку більше 20 років.

Відповідач ОСОБА_2 у 2005 році прибдав у власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає., що підтверджується ним самим. Залив зареєстроване місце проживання добровільно, дказів. Щодо перешкод у користуванні житлом не надано.

Статтею 405 ЦК України, визначені складові для втрати право на житло члена сім`ї власника житла, не проживання більше одного року без поважних причин

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою понад встановленого законом строку без поважних причин, має у власності житлові будинку де фактично проживає, що є підставою вважати його таким, що втратив право користування житловим будинком, що належить позивачу на праві власності

Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, ч.4 ст. 223, 228, 230, 243, 244, 259, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24.01.2023.

Суддя С.О. Рубіжний