Справа № 216/1176/22
Провадження № 2/216/669/23
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку А-1, житловою площею 46,6 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м, з господарськими будівлями: погріб Б п/д, літня кухня Г, сарай Д, Ж, З, И, К, Л, вбиральня Е, Н, навіс О, М, водоколонка І, ІІІ, огорожа №1,2, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач перешкоджає у доступі до житлового будинку законному власнику: змінила замки на вхідних воротах, здала в оренду третім особам частину житлового будинку, що належить позивачу. За таких обставин, позивач просила суд: зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; вселити її до вказаного майна.

Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялась належним чином, надала суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не було фактично проведено процедуру виділення 1/2 частки спадкового майна в натурі. Крім того, жодних доказів, які б підтверджували обставини позову, а саме: перешкоди в доступі до спірного домоволодіння та здачу його в оренду третім особам, до суду надано не було. У зв`язку з чим, підстав для задоволення позовної заяви не має.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1/2 частки житлового будинку А-1, житловою площею 46,6 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м, з господарськими будівлями: погріб Б п/д, літня кухня Г, сарай Д, Ж, З, И, К, Л, вбиральня Е, Н, навіс О, М, водоколонка І, ІІІ, огорожа №1,2, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , чоловік відповідача, який за життя був власником іншої 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрито спадщину, право на яку має відповідач, як спадкоємець за законом першої черги.

Позивач фактично позбавлений доступу до житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , через створення відповідачем перешкод. Обґрунтовуючи створення таких перешкод відповідач посилається на обставини неможливості спільного проживання сторін, та наявності у позивача іншого житла.

Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку виник спір між відповідачем та позивачем, саме з приводу користування вказаним житловим будинком.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З наведеного можна зробити висновок, що законодавець при прийнятті ЦК України у вказаній статті не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим відносини, які регулюються ЖК Української РСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17.

У даному випадку судом встановлено, що позивач, який є співвласником житлового приміщення та має там зареєстроване місце проживання, не має змоги користуватись своєю часткою житлового будинку через перешкоди, які створені відповідачем.

Також при розгляді справи по суті, суд враховує баланс інтересів сторін спору.

Судом зокрема встановлено, що спірна житлова квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та лоджії, що підтверджується технічним паспортом. При цьому у такий квартирі фактично проживає лише відповідач.

Відтак, вказане житлове приміщення відповідає вимогам житлового законодавства для проживання в ньому позивача та відповідача, а у випадку спору щодо порядку користування таким приміщенням сторони не позбавлені права звернутись до суду із відповідним позовом.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом його вселення до спірної квартири та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у справі.

Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вищевказаний житловий будинок.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків на вхідних дверях вищевказаного житлового будинку.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ