Справа № 573/1858/22
Номер провадження 2/573/43/23
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
( з а о ч н е )
25 січня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Замченко А.О.,

з участю секретаря Півньової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :
12.12.2022 ОСОБА_1 здав на пошту позов до ОСОБА_2 , в якому вказує, що судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 23.09.2022 з нього на користь відповідачки на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуті аліменти в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Але на даний час він регулярно допомагає своїй доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася під час спільного проживання з ОСОБА_5 . 17.04.2005 від шлюбу із ОСОБА_1 у нього народилася донька ОСОБА_6 . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Сум від 25.09.2009 з нього на утримання останньої стягнуті аліменти в розмірі 150 грн. Крім аліментів, він постійно допомагає ОСОБА_7 матеріально. Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_8 на базі їх родини створено прийомну сім`ю, до якої з 16.11.2011 на виховання та спільне проживання влаштовано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . І хоча після розірвання 06.03.2018 шлюбу між ним і ОСОБА_8 він проживає окремо, але продовжує піклуватися про дітей, допомагає утримувати їх матеріально. Крім того, він надає матеріальну допомогу своїм батькам ОСОБА_11 , 1944 р. н., та ОСОБА_12 , 1950 р. н., які через похилий вік не можуть працювати самостійно. Також, 12.08.2022 він уклав новий шлюб з ОСОБА_13 .

Посилаючись на те, що на його утриманні перебувають чотири дитини, на двох з яких стягуються аліменти, а також батьки-пенсіонери, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 до 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 28.12.2022 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 і його представник адвокат Маховик Р.В. не з`явилися. Останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 34).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання остання відсутня, інформації щодо своєї адреси суду не надала, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином (а. с. 31, 33).

У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6, 23).

Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 23.09.2022, який набрав законної сили 23.09.2022, з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.09.2022 до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 (а. с. 6).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_15 , батьками якої в свідоцтві про народження записані позивач і ОСОБА_5 (а. с. 7).

З 04.03.2005 позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_16 (а. с. 9, 11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2009 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_1 було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14.04.2009 (а. с. 11).

З 04.03.2011 по 06.04.2018 позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_17 (а. с. 17).

За бажанням останніх на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 14.11.2011 №914 на базі їхньої родини було створено прийомну сім`ю за місцем їх проживання та з 16.11.2011 передано їм на виховання дітей позбавлених батьківського піклування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з виплатою соціальної допомоги на них (а. с. 14-16).

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06.03.2018, яке набрало законної сили 06.04.2018, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 розірвано (а. с. 17).

12.08.2022 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_18 , у зв`язку з чим останній було присвоєно прізвище ОСОБА_19 (а. с. 19).

Батьки позивача ОСОБА_11 , 1944 р. н., та ОСОБА_12 , 1950 р. н., є пенсіонерами за віком (а. с. 20).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 ОСОБА_1 проходить службу в зазначеній частині на посаді солдата (а. с. 22).

У частині 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78, ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач вказував на те, що в нього на утриманні перебуває чотири дитини: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьки пенсіонери ОСОБА_11 , 1944 р. н., та ОСОБА_12 , 1950 р. н., які через похилий вік не можуть працювати самостійно. На утримання доньки ОСОБА_16 та сина ОСОБА_14 з нього стягуються аліменти. Також він матеріально допомагає своїй доньці ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, 12.08.2022 він уклав шлюб з ОСОБА_1 .

На підтвердження зазначено ОСОБА_1 надав:

1) копію квитанції від 01.10.2022 про перерахування 8081 грн. 90 коп. аліментів Головному територіальному управлінню юстиції в Сумській області, призначення платежу: сплата аліментів ОСОБА_15 , яка є студентом СНАУ (а. с. 1);

2) копію розписки ОСОБА_15 від 06.12.2022 про те, що батько періодично допомагає їй фінансово, надсилаючи кошти на банківський рахунок (а. с. 8);

3) копію розписки ОСОБА_16 від 06.12.2022 про те, що батько допомагає їй фінансово, надсилаючи кошти на банківський рахунок (а. с. 12);

4) копію розписки ОСОБА_20 без дати про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 з дня їх розлучення з відповідальністю ставиться до своїх прийомних дітей, виконує батьківський обов`язок, допомагає матеріально раз на рік привозить кошти в сумі 20000-25000 грн., а також виділяє щомісячну допомогу в сумі 15000 грн. (а. с. 18);

5) копію квитанцій про перерахування відповідачці ОСОБА_2 03.12.2021 - 82555 грн. 28 коп., 14.09.2022 - 5000 грн. (а. с. 24).

У той же час доньці позивача ОСОБА_15 12.09.2022 виповнилося 23 роки, а отже у розумінні ст. 199 СК України в ОСОБА_1 припинився обов`язок з її утримання. При цьому суд враховує, що позивачем не було надано суду доказів стягнення з нього до 12.09.2022 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, наявності виконавчого провадження, щомісячного розміру аліментів, які підлягали сплаті.

На утримання доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з позивача рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2009 було стягнуто аліменти в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14.04.2009. Чи перебуває виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення, на виконанні та яка сума аліментів підлягає сплаті на даний час позивач суду не повідомив.

Також позивач не надав суду доказів на підтвердження свого матеріального становища та стану здоров`я.

Щодо вказівки позивача на утримання прийомних дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 2561, ч. 1 ст. 2562 СК України прийомна сім`я сім`я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Прийомні батьки - подружжя або особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли для спільного проживання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2562 СК України прийомні батьки несуть обов`язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 2563 СК України за прийомними дітьми зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, які вони мали до влаштування до прийомної сім`ї.

Частиною 2 ст. 2564 СК України передбачено, що між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про створення прийомної сім`ї, на основі типового договору укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім`ї.

Розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області №914 стосується створення прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_1 і ОСОБА_21 , останнє датоване ІНФОРМАЦІЯ_6 . Шлюб між позивачем та ОСОБА_21 було розірвано 06.04.2018.

Як вказано в позовній заяві та розписці ОСОБА_20 після розлучення позивач проживає окремо від прийомної сім`ї.

Таким чином, у розумінні зазначених вище статей СК України позивач на даний час не може бути прийомним батьком ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Доказів того, що після розлучення з ОСОБА_21 він продовжує відповідно до встановленого законодавством порядку бути прийомним батьком для зазначених дітей та виконувати відповідні обов`язки, ОСОБА_1 суду не надав.

Як вбачається з копій пенсійних посвідчень батьки позивача останні є пенсіонерами та отримують пенсію за віком. Доказів на підтвердження того, що останні потребують матеріальної допомоги і перебувають на утриманні позивача, останнім суду також не надано.

Надання матеріальної допомоги позивачем близьким йому людям є його правом, але не звільняє від обов`язку належного утримання ним свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Таким чином, всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в нього погіршився майновий стан, що відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України, було б підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому зменшення аліментів, розмір яких відповідає вимогам сімейного законодавства, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення малолітнього ОСОБА_14 та суперечитиме його інтересам.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №715/2073/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З огляду на викладене, враховуючи, що розмір аліментів, які стягуються з позивача, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати останнього, встановлений у ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також враховуючи відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після ухваленого судового рішення про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №194/629/17-ц, від 04.10.2018 у справі №549/310/17.

З огляду на викладене, оскільки позивачем у судовому порядку не доведено наявності підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідач має право подати протягом 30 днів з дня проголошення заочного рішення заяву про його перегляд до Білопільського районного суду Сумської області.

Суддя