Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 127/13279/21

провадження № 61-10137св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області в складі судді Дернової В. В. від 09 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду в складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М. від 15 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 квітня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні стосунки припинились в квітні 2019 року, унаслідок чого він змушений був залишити спільну квартиру та вийняти для себе окреме житло. У березні 2020 року йому стало відомо про те, що Вінницькому міському суді Вінницької області перебувала в провадженні цивільна справа № 127/33631/19 за позовом ОСОБА_2 до нього про визначення місця проживання дітей, під час ознайомлення з якою ним виявлено заочне рішення суду про розірвання шлюбу від 24 грудня 2012 року. Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням від 24 грудня 2012 року, ним було подано заяву про перегляд, в задоволенні якою було відмовлено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року. Указане заочне рішення залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року. На переконання позивача, в силу статті 289 ЦПК України днем набрання рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами є 14 січня 2021 року, а тому в силу частини другої статті 114 СК України і є датою припинення шлюбу.

Указує, що за час перебування у шлюбі із відповідачкою, зокрема до 2021 року, сторонами було придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Peugeot 208», 2014 року випуску, білого кольору та автомобіль марки «Subaru Outback, 2007 року випуску, сірого кольору.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Peugeot 208», 2014 року випуску, білого кольору та автомобіль марки «Subaru Outback, 2007 року випуску, сірого кольору; розділити майно між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,6 кв.м.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку вартості автомобіля марки «Subaru Outback, 2007 року випуску в розмірі 146 395,84 грн; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку вартості автомобіля марки «Peugeot 208», 2014 року випуску в розмірі 110 140 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2010 року до 04 січня 2013 року включно, при цьому позивачем не доведено факт його проживання з відповідачем, як однією сім`єю, у період після 04 січня 2013 року, а тому спірне майно не підлягає поділу між сторонами відповідно до частини першої статті 71 СК України як спільне сумісне майно.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, зазначив про те, що місцевий суд встановивши, що сторони перебували у шлюбі до 04 січня 2013 року, відповідачка набула право власності на спірну квартири та вищевказані транспортні засоби після розірвання шлюбу з позивачем, а останнім, у свою чергу не доведено факт проживання його з ОСОБА_6 , як сім`єю у період після 04 січня 2013 року та не заявлено таку вимогу у цій справі, дійшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для поділу між сторонами спірного майна відповідно до частини першої статті 71 СК України, як спільного сумісного майна.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У жовтні 2022 року ОСОБА_4 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2023 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_4 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування з мотивів викладених в касаційній скарзі, немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 127/13279/21 з Вінницького міського суду Вінницької області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 25 квітня 2010 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2012 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року.

На ім`я ОСОБА_5 зареєстроване на праві приватної власності наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , що зареєстрована за відповідачкою 26 вересня 2017 року; автомобіль марки «Peugeot 208», 2014 року випуску, білого кольору, дата реєстрації 30 серпня 2018 року; автомобіль марки «Subaru Outback, 2007 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 29 березня 2016 року.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_4 звертаючись до суду з цим позовом, указував на те, що за час перебування у шлюбі із відповідачкою, зокрема до 2021 року, сторонами було придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Peugeot 208», 2014 року випуску, білого кольору та автомобіль марки «Subaru Outback, 2007 року випуску, сірого кольору, які просить поділити у порядку частини першої статті 71 СК України.

Позивач наполягав на тому, що хоча шлюб розірваний між подружжям заочним рішенням від 24 грудня 2012 року, указане судове рішення набрало законної сили 14 січня 2021 року, після його перегляду в апеляційному порядку. Тому вважав, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Установлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду від 24 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Із судового рішення про розірвання шлюбу вбачається, що сторони на час розгляду справи спільно не проживають. Позивачем не доведено факт його проживання з ОСОБА_3 як сім`єю після ухвалення судом першої інстанції вищевказаного судового рішення. Заочне рішення Вінницького міського суду від 24 грудня 2012 року було оскаржене позивачем в апеляційному порядку, та постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2021 року залишене без змін.

Установлено, що відповідачка набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Peugeot 208», 2014 року випуску, та автомобіль марки «Subaru Outback, 2007 року випуску в період після припинення шлюбних відносин.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте нею після припинення шлюбних відносин з позивачем, що спростовує доводи касаційної скарги про його поділ між сторонами відповідно до частини першої статті 71 СК України, як спільного сумісного майна.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові, що зазначена заявником у касаційній скарзі.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун