ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5385/21

Провадження № 22-ц/4820/399/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року, суддя Вдовичинський А.В., у справі за позовом Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

встановив:

У вересні 2021 року КП «Міськтепловоденергія» звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просило стягнути солідарно заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 20202,43 грн., а також судовий збір у розмірі 2270 грн.

На обґрунтування позову зазначило, що відповідачам належить на праві спільної часткової власності квартира спільного заселення квартира АДРЕСА_1 .

01.02.2010 року з ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води та водовідведення, а також з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання та водовідведення за адресою: квартира АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

В порушення умов договору та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі своїх зобов`язань по оплаті за отримані послуги не виконують, внаслідок чого існує заборгованість перед надавачем послуг в розмірі 20202,43 грн., в тому числі за опалення 19620,07 грн. за період з 01.02.2010 року по 30.04.21 року, за техобслуговування внутрішньобудинкових систем опалення - 189,18 грн., за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води - 156,56 грн., за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодної води - 236,69 грн., яка склалася за період з 01.02.2010 року по 31.03.2015 року.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Міськтепловоденергія» заборгованість за надані послуги за опалення за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, по 4642,32 грн. з кожного, по 521,68 грн. судового збору з кожного.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення усієї суми заборгованості суд зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині стягнення заборгованості, яка склалася за період з 01.02.2010 року по 31.03.2015 року. На думку суду, звернення до суду із заявами про видачу судових наказів, незважаючи на їх подальше скасування судом, не перериває строку позовної давності.

В апеляційній скарзі КП «Міськтепловоденергія» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів скарги апелянт вказав, що судом невірно було застосовано норми матеріального права, оскільки видача судового наказу, який відповідно до вимог процесуального закону був однією з форм судового рішення на час виникнення спірних правовідносин, перервав перебіг строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати, заяву про уточнення позовних вимого залишити без розгляду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів скарги апелянт вказав, що суд незаконно прийняв до розгляду заяву КП «Міськтепловоденергія» про уточнення позовних вимог, оскільки позивач фактично звернувся в суд з новою позовною заявою, копію якої не направив відповідачу.

Суд не врахував тієї обставини, що іншим співвласником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , яка і проводить оплату комунальних послуг, наданих відповідачем. В той же час він не користується та не володіє квартирою АДРЕСА_1 , відтак надані за цією адресою комунальні послуги, в тому числі без належного розрахунку суми їх вартості, він оплачувати не зобов`язаний.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Міськтепловоденергія» зазначило, що нового позову у даній справі не заявлялось, посилання апелянта, що у квартирі спільного заселення відсутні окремі особові рахунки щодо квартири АДРЕСА_1 є безпідставними. В матеріалах справи наявна виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 в якій зазначено період заборгованості, щомісячне нарахування за послуги з опалення з зазначенням тарифів, які застосовувались при нарахуванні, кількість витрачених Гкал на опалювальну площу квартири відповідачів та інші відомості що дозволяють встановити обсяг заборгованості.

Розгляд справи апеляційним судом проведено без виклику учасників справи, в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг КП «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 01.02.2010 року між КП «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води, постачання гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення, особовий рахунок № НОМЕР_2 б. Згідно з умовами договору послуги надавалися позивачем відповідачам за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 9 укладеного між КП «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 договору про надання послуг від 01.02.2010 року, розрахунковим періодом є календарний місяць із щомісячною системою оплати послуг. Платежі за послуги вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. При наявності попередньої заборгованості, внесена споживачем оплата зараховується в рахунок її погашення до повного розрахунку (а.с. 69-72).

Квартира АДРЕСА_1 , є квартирою спільного заселення, в якій кімната площею 18,5 кв.м. належить на праві приватної спільної часткової власності по кожному з відповідачів. Інша кімната площею 12,8 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_3 .

В зазначеній квартирі місцями спільного користування є: кухня площею 8,9 кв.м., ванна - 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 10,8 кв.м., вбудована шафа 1,6 кв.м., балкон 0,8 кв.м.; разом 25,9 кв.м (а.с. 94-95).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проводили своєчасно та в повному обсязі оплату за послуги, які надало КП «Міськтепловоденергія», у зв`язку з чим заборгованість склала 20202,43 грн., в тому числі за опалення 19620,07 грн., за період з 01.02.2010 року по 30.04.21 року, за техобслуговування внутрішньобудинкових систем опалення - 189,18 грн., за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячої води - 156,56 грн., за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодної води - 236,69 грн., яка склалася за період з 01.02.2010 року по 31.03.2015 року. В обґрунтування розміру заборгованості позивачем було надано виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 б (а.с. 65-68).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону від 09.11.2017 року № 2189-VIII), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

При вирішенні цього спору суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 07.07.2020 року (справа № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19).

За таких обставин, посилання апелянта КП «Міськтепловоденергія» на те, що звернення позивача до суду у липні 2011 року, вересні 2017 року, березні 2021 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за комунальні послуги перервало строк позовної давності та відповідний строк почав збігати спочатку з моменту скасування судом відповідних судових наказів не відповідає вимогам закону.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалася позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що стягненню з відповідачів в рівних частинах підлягає заборгованість в межах позовної давності, а тому звернувшись до суду у вересні 2021 року позивач пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема, за період з лютого 2010 року по вересень 2018 року.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах від 23.09.2020 року у справі №263/3220/16-ц, від 18.11.2020 року у справі №204/4543/15-ц, від 17.02.2021 року у справі №760/16111/15-ц.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на незаконне нарахування йому боргу за житлово-комунальні послуги за адресою: квартира АДРЕСА_1 , є необґрунтованим.

Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 є співвласниками квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , відтак відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 несуть витрати з утримання належної їм кімнати, а також відповідних приміщень спільного з ОСОБА_3 користування, в рівних частках.

Зазначення в договорі, укладеному між КП «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 від 01.02.2010 року про надання послуг із централізованого опалення та постачання води і водовідведення облікового коду споживача № НОМЕР_2 б, а також адреси квартири АДРЕСА_1 , не спростовує обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо постачання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуг у квартиру АДРЕСА_1 , про що, зокрема, свідчать також і дані, які містяться в розділі «Адреси і підписи сторін» у відповідному договорі, де зазначено адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

Посилання ОСОБА_1 на неправильність проведеного КП «Міськтепловоденергія» розрахунку заборгованості, який був доданий до позовної заяви, також є безпідставними, оскільки відповідачем цей розрахунок не було спростовано, на підтвердження таких обставин сторона не надала жодного відповідного доказу.

Твердження ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів до уваги не приймає, позаяк позивачем у поданій заяві про уточнення позовних вимог від 28.12.2021 року не було збільшено чи зменшено розміру позовних вимог до ОСОБА_1 , а викладено вимоги до солідарного боржника ОСОБА_2 .

В решті доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до невірного тлумачення норм процесуального права та на висновки суду першої інстанції не впливають.

Судом першої інстанції було вірно надано оцінку наявним у справі доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова