ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула у відкритому судовому засідання у м. Полтави, в порядку письмового провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова, в складі судді Майстренко О.М., від 27 травня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Прокуратури Полтавської області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Прокуратури Полтавської області, в якому просила стягнути на її користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що прокуратурою Запорізької області здійснювалось досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000311 від 13.09.2016 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України стосовно її батька ОСОБА_2 .

В рамках вказаного кримінального провадження за клопотанням слідчого прокуратури Запорізької області ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя віл 10.03.2017 по справі №335/3292/17 накладено арешт на два об`єкти нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок АДРЕСА_2 з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садівничому товаристві «Аква» на території Русько-Тишківської селищної ради Харківського району Харківської області.

Зазначені об`єкти нерухомого майна були подаровані їй батьком на підставі договору дарування квартира - 11.10.2013 року, а садовий будинок - 10.11.2014 року, тобто більше ніж за 3 роки до повідомлення про підозру батькові та проведення досудового розслідування.

В подальшому, арешт майна було знято ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2018 по справі №554/2003/18 року.

Вважаючи, що протиправними діями органу досудового слідства стосовно належного їй на праві власності нерухомого майна було унеможливлено право вільно ним користуватись та розпоряджтись, їй завдано душевних страждань та хвилювань, у зв`язку з чим просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про відсутність доказів незаконного накладення арешту на майно. При цьому сам факт накладення такого арешту на стадії досудового слідства не свідчить про протиправність дій слідчих органів та спричинення ними моральної шкоди позивачу з огляду на те, що остання не є суб`єктом кримінального провадження та не неї не поширюються права та гарантії передбачені ЗУ «Про порядок і відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави задоволенню не підлягає.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що порушення її прав та незаконність дій працівників прокуратури цілком доведена нею при розгляді справи.

Накладення арешту на належне їй майно, яке більш ніж через рік було скасовано ухвалою слідчого судді з підстав необґрунтованості вжитого слідчим заходу з метою забезпечення можливої конфіскації, свідчить про незаконність дій органів досудового слідства, які безпідставно обмежили її права на вільне розпорядження належною їй нерухомістю, чим спричинили значних моральних страждань, які підлягають відшкодуванню в обраний нею спосіб, тобто за рахунок держави шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, прокуратурою Запорізької області здійснювалось досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000311 від 13.09.2016 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України щодо ОСОБА_2 , який є батьком позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 за клопотанням слідчого прокуратури Запорізької області було накладено арешт на два об`єкти нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок АДРЕСА_2 з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садівничому товаристві «Аква» на території Русько-Тишківської селищної ради Харківського району Харківської області, які на думку органу досудового слідства належали ОСОБА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна.

Вказана ухвала була оскаржена ОСОБА_1 до суду і за результатами її розгляду Апеляційний суд Запорізької області 04.06.2018 постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін як таку, що обґрунтована належними доказами, які надав слідчий на підтвердження клопотання про накладення арешту.

При цьому, апеляційний суд роз`яснив апелянту ОСОБА_1 її право звернутись до суду в прядку ст. 174 КПК України.

В подальшому, позивач в особі свого представника адвоката Олійника О.А. звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про скасування арешту, яка ухвалою цього ж суду від 27.06.2018 в порядку ст. 174 КПК України була задоволена та скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали судді-слідчого на квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок АДРЕСА_2 з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садівничому товаристві «Аква» на території Русько-Тишківської селищної ради Харківського району Харківської області.

Обґрунтовуючи підстави заявлених вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що незаконними діями органу досудового слідства безпідставно було накладено арешт на нерухоме майно, яке є її власністю, чим порушено її право на вільне розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим їй спричинено значну моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави на підставах, визначених ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 не є суб`єктом кримінального провадження та нею не доведено незаконність накладення арешту на майно та відповідно завдання вказаними діями моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

За змістом статей 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам Закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування та відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування визначені статтями 1173, 1174 ЦК України, а обов`язок відшкодувати шкоду покладається на державу Україна

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч, 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 під час розгляду справи не довела як неправомірність дій органу досудового розслідування так і завдання їй моральної шкоди внаслідок останніх.

Так, незаконне, на її думку, накладення арешту на належне їй майно на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду за клопотанням слідчого ОВС було залишено судом апеляційної інстанції без змін, оскільки подані слідчим докази щодо власника майна обґрунтовувалися відповідними інформаційними довідками на час подачі клопотання, а отже апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень законодавства при вирішенні питання про арешт майна.

При цьому, суд роз`яснив заявнику його право на звернення до суду із заявою про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, що і було в подальшому реалізовано власником майна ОСОБА_1 .

Так, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2028 р. арешт майна було скасовано відповідно до положень ст. 174 КПК України, оскільки його власник відношення до кримінального провадження не має і подальша необхідність в застосуванні обтяження щодо вказаного майна відсутня.

Одночасно, при вирішенні питання про скасування арешту, судом не було встановлено факту незаконності дій органу досудового слідства при вирішенні питання про накладення арешту.

Крім того, у визначеному положеннями КПК України порядку щодо визнання незаконними дій слідчого чи прокурора позивач, як власник майна, не зверталася, відсутні з цього приводу і відповідні судові рішення, постановлені в порядку цивільного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем належними та допустимим доказами факту протиправності дій органу досудового розслідування або неналежного виконання службових обов`язків посадовими особами, наявність яких сприяли б спричиненню позивачу моральної шкоди та відповідно свідчили б про достатність правових підстав для її відшкодування за рахунок держави України шляхом безспірного списання з казначейського рахунку.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків місцевого суду не спростовують та не містять посилання на обставини якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.

Так, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що само по собі закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково такими не потрібно визнавати.

Вказане твердження має значення для цивільно-правових наслідків для особи, яка була фігурантом такого кримінального провадження і щодо якої таке провадження було закрито з реабілітуючи підстав для можливості в порядку ст.ст. 1173, 1174,1176 ЦК України та згідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - реалізувати своє право на відшкодування шкоди.

Між тим, позивач ОСОБА_1 ніякого відношення до кримінального провадження не мала, тому на неї поширюється загальне правило доведення сукупності правових підстав для відшкодування моральної шкоди шляхом покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Врахувавши, що позивачем не доведено належними доказами наявності правових підстав для відшкодування такої шкоди, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заявлених вимог.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 20 січня 2023 року.

Судді : О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О.В. Прядкіна