УХВАЛА

24 січня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)

учасники справи у судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

06.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), згідно якої просить суд:

- Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013 на все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 2329277 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

В обґрунтування скарги зазначає, що йому стало відомо, що належне йому майно перебуває під обтяженням (арештом) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В. Вказує, що на даний час виконавче провадження №38929473 щодо нього завершене та знищене, у зв`язку зі закінченням трьохрічного строку зберігання, проте арешт з майна не знятий.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року поновлено строк для подання скарги до суду та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

20.01.2023 від Відділу ДВС у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов відзив на скаргу, згідно з яким представник Відділу повідомляє, що виконавче провадження №38929473 з примусового виконання виконавчого листа №2/0417/5963/2012 виданого 04.09.2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ, було завершене з підстав, визначених п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", в такому випадку Закон не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без їхньої участі, вимоги, викладені у скарзі підтримують у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке.

Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ було видано 04.09.2012 виконавчий лист №2/0417/5963/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0707/61 від 20.07.2007 року в сумі 368496,65 грн., звернення стягнення на предмет застави: автомобіль напівпричіп бортовий SCHWARZMULLER, модель: SPA З/Е, рік випуску: 1999, тип ТЗ:напівпричіп бортовий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ "КБ "Приват Банк" з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Citroen, модель: Berlingo, рік випуску: 2001, тип ТЗ: Легковий-В пасажирський,№ кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 ; автомобіль; Volkswagen, модель LT 46, рік випуску: 1998, тип ТЗ: вантажний-С фургон, №кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "Приват Банк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу стягнення солідарно з ПАТ"Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" суми 10 000 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 3 219 грн.

22.07.2013 державним виконавцем в межах виконавчого провадження №38929473 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1.ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав не нерухоме майно від 30.08.2022, на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В.

02.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із письмовою вимогою про зняття арешту з його майна, що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В.

У відповідь на вказане звернення, відділом ДВС було надано відповідь від 06.10.2022 №730071, згідно з якою підставою для відмови у знятті арешту є те, що при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено винесення постанови про звільнення майна боржника з під арешту.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні №38929473 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2015 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 02.09.2022 про зняття арешту поза межами виконавчого провадження відділом ДВС було відмовлено зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державним виконавцем наданого йому широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язку, визначеного статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній ситуації суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013 на все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 2329277 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

З огляду на викладене вище, скарга ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Панчук І. В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38929473 від 22.07.2013 на все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 2329277 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підписана 25.01.2023.

Суддя Левчук О. В.