Справа № 592/1313/23
Провадження № 2-о/592/43/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Фоменко І.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2023 до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла вищевказана заява, яка мотивована тим, що 31.07.2022 ОСОБА_1 був зарахований на перший курс військово-юридичного факультету № 6 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (денна форма навчання), в якому навчався до 18.06.2007. Відповідно до положень ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції чинній на момент вступу до військово-юридичного факультету, одним з видів військової служби є військова служба (навчання) у вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу. Початком проходження військової служби для громадян, які добровільно вступають на військову службу, вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. Однак, під час оформлення особової справи, кадровим органом ВЮФ НЮАУ ім. Я.Мудрого безпосередньо перед закінченням заявником Академії не було зроблено запису до послужного списку стосовно початку військової служби саме з дня зарахування ОСОБА_1 на 1 курс військово-юридичного факультету 31.07.2002, тобто не враховано вислугу років військової служби за період з 31.07.2002 по 31.07.2006.

У зв`язку з викладеним, заявник просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України з 31.07.2002 по 31.07.2006.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Абзацами 1, 7 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суху України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 визначено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, визначеному законом.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник фактично просить встановити факт його перебування на військовій службі у Збройних Силах України в період навчання у військово-юридичному факультеті № 6 Національної юридичної академії України ім. Я.Мудрого з 31.07.2002 по 31.07.2006, який є необхідним для зарахування до стажу безперервної військової служби з метою подальшого визначення розміру виплати відповідної надбавки. Зважаючи на викладені вище норми, такі вимоги не можуть розглядатися судами в порядку цивільного судочинства, в тому числі у порядку окремого провадження.

Згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини, під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, в тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно положень ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір

Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналіз викладеного свідчить про те, що військова служба є публічною службою.

Пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Враховуючи суть заявлених ОСОБА_1 вимог, їх обґрунтування та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, у випадку відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати у термін військової служби період навчання заявника у військовому ліцеї він вправі оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція закріплена Верховним судом у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 509/823/16-ц.

У справі № 462/7558/18 за схожих обставин, де заявник просив встановити факт проходження ним військової служби в період навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна у період з 24.05.1993 по 16.06.1995, Верховний Суд дійшов до висновків, що грошове забезпечення, яке складається в тому числі і з надбавки за вислугу років, призначається і виплачується відповідними органами. Таким чином, встановлення факту проходження військової служби з метою отримання надбавки за вислугу років не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватися у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. Відтак, такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок встановлення зазначеного факту. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Встановлення факту наявності вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцю здійснюється органами Пенсійного фонду України за послужним списком його особової справи. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії військовослужбовцям передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення пенсії підлягає оскарженню у встановленому законодавством порядку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2021).

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадженні в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.М. Фоменко