ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Харків

справа № 638/11900/20

провадження № 22-ц/818/270/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря - Сізонова О.О.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків Харківської області справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власнику шляхом демонтажу частини цеглового паркану,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та доповненнями ОСОБА_1 до її апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2022 року,-

в с т а н о в и в:

У серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила усунути перешкоди їй як власнику земельної ділянки АДРЕСА_1 перешкоди шляхом часткового демонтажу цеглового паркану, що належить власниці земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі .

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд відмовляючи у позові зазначив, що для вирішення спору необхідно проведення судово-будівельної експертизи, клопотання про яку позивачка не заявляла, що на думку апелянта є необґрунтованим. Зауважує, що на її думку було достатньо додано доказів про перешкоди від будівництва цеглового паркану. Крім того в матеріалах цивільної справи №2-94/10, яка оглядалась в судовому засіданні чітко зазначено зйомкою виконаною ДП «Східінформ» невідповідність площі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Також, суд не врахував, що експерт ХНДІСЕ ніколи не казала в судових засіданнях про помилки ДП «Східінформ» при виконанні зйомки. ДП «Східінформ» - це державне підприємство, з кваліфікованими спеціалістами, обладнане сучасною спеціальною технікою. ОСОБА_2 , всупереч своїм дійсним, правильним правовстановлюючим документам, змінила границі своєї земельної ділянки, захопила частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , на якій знаходилися надвірні будівлі. Також, апелянт вважає, що акт Харківгаз є належним доказом, який в повній мірі підтверджує самовільну побудову на її земельній ділянці відповідачкою паркану, що в свою чергу привело к руйнуванню сараю. У висновку судово-будівельної експертизи №9317 від 25.01.2010 року, надана вичерпна оцінка стану сарая «Д», а саме: « сарай «Д» має фізичний знос 45%, оцінка технічного стану - незадовільний, експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту». Також суд не дав належної оцінки акту, складеному представником Харківгаз.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що без проведення експертизи не можливо визначити чи дійсно паркан відповідачем побудовано на земельній ділянці позивача, чи дійсно побудований паркан призвів до руйнування задньої стінки сараю, а інших переконливих доказів того, що будівництво відповідачем паркану істотно порушує її право власності на земельну ділянку та зумовлює застосування такого крайнього заходу відновлення його порушених прав, як демонтаж паркану, позивачем не надано.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,0934 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №632983.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,0893 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , що підтверджується актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №080090.

Також позивачем надано акт від 21.11.2013, складений представниками УГХ Дзержинського району у присутності ОСОБА_1 . З акту вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 у приміщенні житлового будинку встановлено котел «Маяк», ПГ -4 2 шт, у флігелі встановлено ПТ-4. Вживання газу через лічильник. Система газопостачання відповідає виконаній технічній документації. При проведенні дослідження газового лічильника знято для проведення перевірки, встановлено ГС обмінного фонду. Будівельна частина літньої кухні знаходиться у аварійному стані, зруйнована зовнішня стінка будівлі, усадка стіни з боку домоволодіння по АДРЕСА_2 , частково провал підлоги, підвищення вологість. Введення у літню кухню виконане через капітальну цегляну стінку. Доступ для ремонту будівлі літньої кухні обмежено (до огорожі 30 см). Система газопостачання у справному стані та придатна до подальшої експлуатації.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин другої-третьої статті 158 ЗК України , виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 встановила паркан, впритул до задньої стінки сараю «Д», що належить позивачу. Через встановлення паркану зруйнований фундамент та заблоковано доступ до задньої стінки сараю, що унеможливлює проведення ремонту позивачкою.

Раніше ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права та меж земельної ділянки та покладення зобов`язань щодо поновлення знесеної вбиральні

Зі змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2010 у справі №2-94/10 вбачається, що в межах справи було проведено експертизу, за висновками якої існує невідповідність фактичних земельних ділянок домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та меж встановлених у Державних актах на прав власності на земельні ділянки. Фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідає фактично виділеній на підставі державного акту серія ЯА №632983 від 22.02.2006. Фактична площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідає фактично виділеній на підставі державного акту серія ЯГ №080090 від 07.09.2006. Фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 , згідно зйомки, виконано ДП «Східінформ» не відповідає, зазначеній у рішенні виконкому №20 від 26.07.1955 та договору купівлі продажу. Фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_2 , згідно виконаної ДП «Східінформ» не відповідає, зазначеній у рішенні виконкому №20 від 26.07.2015 та договорі дарування від 04.12.2004.

Також, в рішенні суду №2-94/10, зазначено, що у судовому засіданні було опитано експерта, яка виконувала висновок, експерт зазначила, що по кварталу 1245 має місце помилка при здійсненні виконання зйомки ДП «Східінформ», що привело до встановлення таких меж між всіма ділянками кварталу, але існують державні акти на право на землю і без їхнього скасування та ретельного виготовлення поквартальної зйомки провести будь- які уточнення меж не є можливим, так як це порушить право власності.

Зазначеним рішенням у справі №2-94/10 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішення набрало законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що зведений відповідачкою паркан призвів до руйнування задньої стінки її сараю «Д», на підтвердження цих обставин позивачем надано акт, складений представника ПАТ «Харківміськгаз».

Проте судова колегія погоджується з висновками суду, що зазначений акт не може бути прийнятий судом у якості доказу того, що задня стінка сараю зруйнована, через паркан, який побудовано ОСОБА_2 , оскільки вказаний акт складено працівниками ПАТ «Харківгаз», які не є експертами у будівельній галузі. Також, акт складено у 21.11.2013, позов пред`явлено у 2020 році, тобто через сім років після складення акту. Окрім того, в акті йдеться про флігель, а потім про літню кухню, в той час як ОСОБА_1 зазначає, про зруйновану стінку сараю.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене судова колегія вважає, що ОСОБА_1 не доведено наявності порушення її прав, які підлягають поновленню у спосіб, про який просить позивачка.

З долучених до позовної заяви копій акту ПАТ "Харківміськгаз" за 2013 рік, та копій рішення суду неможливо встановити наявність відступлення від меж земельній ділянки, побудову паркану на земельній ділянці домоволодіння, що належить ОСОБА_1 , причинно - наслідкового зв`язку між побудовою паркану та руйнуванням сараю.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 01.03.2023