Справа № 0907/2-6526/2011
Провадження № 22-ц/4808/300/23
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року, у складі судді Бойчука О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , міського голови м. Івано-Франківська, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови від 27 червня 2008 року № 410-р в п. 200 Додатку № 1 про оформлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним технічного паспорту,

в с т а н о в и в:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , міського голови м. Івано-Франківська, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови №410-р від 27.06.2008 року в п. 200 Додатку №1 про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , визнання недійсним свідоцтва про право власності від 03.07.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 по частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , реєстраційний №23851482 та визнання недійсним технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , складеного та виданого ОБТІ 04.07.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 19/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 26.08.1999 року, що зареєстровано в Івано-Франківському ОБТІ 02.09.1999 року за №271.

Відповідачі є співвласниками 6/25 частин цього ж будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд на підставі договору дарування від 07.11.2000 року, що зареєстровано ОБТІ 04.12.2000 року за №271.

Незважаючи на реєстрацію відповідачами свого права власності на вказану частину будинку, в порушення п. 6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, міським головою прийнято розпорядження №410-р від 27.06.2008 року в п. 200 Додатку №1 про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . На підставі цього розпорядження міськвиконкомом 03.07.2008 року видано останнім свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним загальною площею 56,5 кв.м, житловою 32 кв.м.

На наступний день, після видачі свідоцтва про право власності, 04.07.2008 року ОБТІ виготовило новий технічний паспорт на квартиру відповідачів за АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідно до якого в склад квартири включено туалет на горищі над квартирою позивачки.

Після видачі оспорюваного свідоцтва про право власності, міський голова видав розпорядження №447-р від 16.07.2008 року про визнання такими, що втратили чинність деяких пунктів Додатку №1, у тому числі п. 200 розпорядження міського голови №410-р від 27.06.2008 року. Однак, розпорядження міського голови №410-р від 27.06.2008 року в п. 200 Додатку №1 про оформлення права власності є незаконним з часу його прийняття, а відтак недійсним є свідоцтво про право власності, видане на підставі цього розпорядження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво від 03.07.2008 року про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частці на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 і стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60,54 грн сплаченого судового збору та 120,00 грн сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2012 року в частині визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови та визнання недійсним свідоцтва про право власності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 27 червня 2008 року № 410-р в п. 200 Додатку №1 про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03 липня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , реєстраційний № 23851482.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Альфа-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року у даній справі відмовлено, з тих підстав, що АТ «Альфа-Банк» не було учасником справи, з апеляційною скаргою, як особа, яка не брала участі у справі, до апеляційного суду не зверталася, проте порушує питання про оскарження у касаційному порядку судового рішення, яке не було об`єктом перегляду в апеляційному порядку за його апеляційною скаргою.

АТ «СЕНС Банк», як особа, яка не брала участі у справі, та вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подало апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року.

Вважає, що при вирішенні спору не досліджено в повній мірі всі обставини справи, не надано оцінку незалежності та допустимості доказів, не досліджено докази, які підлягали дослідженню, не досліджено обставини щодо можливого впливу рішення на права та інтереси осіб, які не залучені до участі у справі.

Зважаючи на те, що спір виник з приводу нерухомого майна, суди не звернули увагу на те, що право власності на спірне майно згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону Украйни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягає державній реєстрації, а тому підтвердженням права власності на спірне майно у відповідачів та відповідно наявність прав третіх осіб на нього, яке підлягає державній реєстрації, може бути встановлено тільки з відповідного витягу (інформаційної довідки) з відповідних державних реєстрів права власності на нерухоме майно, іпотек, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, речових прав на нерухоме майно. Однак такі докази (витяги з державних реєстрів, інформаційні довідки, тощо) в матеріалах справи відсутні.

Судами не досліджувався той факт, що 14.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_2 , було укладено Кредитний договір № 0803/0708/88-004 з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до розділу 1 кредитного договору Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25 000 доларів США строком до 10.07.2018 року, зі сплатою 11,9 відсотка річних.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору, в забезпеченням виконання зобов`язань що з нього випливають виступає іпотека двокімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 56.5 м.кв., житловою площею 32.2 м.кв.

Цього ж дня між банком з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з іншої сторони, було укладено Договір іпотеки, згідно якого останні передали вказану квартиру в іпотеку.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» (перейменовано на АТ «Сенс Банк») був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 0803/0708/88-004 від 14.07.2008 року, та Договором іпотеки від 14.07.2008 року укладеним на його забезпечення, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Зазначає, що в Державному реєстрі іпотеки наявний запис про іпотеку № 7560006 від 25.07.2012 року, де іпотекодержателем вказано ПАТ «Альфа-Банк». До внесення даного запису в реєстрі був наявним запис за тим самим реєстраційним номером від 14.07.2008 року де іпотекодержателем було зазначено попереднього кредитора ВАТ «Сведбанк».

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору станом на 25.11.2022 року утворилась заборгованість яка складає 16441,10 дол. США. Також на даний час у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа №344/10821/16-п за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, провадження у якій зупинено до розгляду справи №344/12787/16-ц за позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа - Банк», ПАТ «Дельта-Банк», ПАТ «Омега Банк» про визнання недійсними кредитного договору та додаткових угод, та застосування наслідків недійсності вказаних правочинів.

Апелянт вказує, що станом на даний час зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконані, договір іпотеки не припинений, записи про іпотеку та заборону наявні у відповідних державних реєстрах.

Оскаржуваними рішеннями судів вирішено спір про право власності на нерухоме майно, а саме: визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03.07.2008 року на квартиру АДРЕСА_3 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , однак задоволення такої вимоги впливає на права та інтереси АТ «СЕНС Банк» як іпотекодержателя, тобто володільця речового права на спірне нерухоме майно у вигляді іпотеки.

Вважає, що підставою для скасування рішень судів обох інстанцій є те, що вони впливають на права та інтереси особи яку не було залучено до справи в якості співвідповідача.

Суди фактично не встановили правовий режим майна, не врахували що спірне майно обтяжене договором іпотеки, що унеможливлювало на час чинності договору іпотеки будь-яке відчуження спірного майна без згоди іпотекодержателя.

Ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість виконання позичальником зобов`язань, що виникають з кредитного та іпотечного договорів та впливає на можливість банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки оскаржуваними рішеннями вирішено питання про права ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта-Банк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», як Іпотекодержателя, який не був залучений до участі у справі як співвідповідач, то це є самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Вважає, що доводи апелянта, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішено спір про право власності на нерухоме майно, а саме визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03.07.2008р. на квартиру АДРЕСА_1 по 3 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що впливає на права та інтереси АТ « СЕНС Банк», як іпотекодержателя, не можуть бути взяті до уваги, оскільки зі місту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що такими вирішувалось питання про права та інтереси апелянта - АТ «СЕНС Банк».

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є співвласниками 6/25 частин будинку АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 07.11.2000 р., що зареєстровано за ними Iвано-Франківським ОБТІ на праві приватної власності 04.12.2000 р. за реєстровим №271. Договір дарування від 07.11.2000 р. є діючим, не скасованим чи визнаний недійсним.

Визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 03.07.2008 року не позбавило ОСОБА_2 та ОСОБА_5 права власності на належну iм частину будинку АДРЕСА_2 .

Право приватної власності на предмет іпотеки зберігається за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 і незалежно від форми правовстановлюючого документу про право власності ( чи це Свідоцтво про право власності чи Договір дарування), апелянт не позбавляється прав іпотекодержателя та можливості Банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, не є доведеним, що оскаржуваними рішеннями вирішено питання про права та інтереси апелянта, чи, що після прийняття цих рішень, апелянт буде позбавлений прав та обов`язків у майбутньому стосовно предмета спору.

Оскільки не встановлено, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішувалися питання про права, інтереси та(або) обов`язки АТ «СЕНС Банк», апеляційне провадження слід закрити відповідно до ч.1 п.3 ст.362 ЦПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Матвійчук М.З. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що апелянтом не доведено, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки банку.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги визнали.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10 зроблено висновок, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Тобто, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в такому випадку особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду представник банку посилався на те, що оскарженими судовими рішеннями вирішено спір про право власності на нерухоме майно, оскільки визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03.07.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 по частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що впливає на права та інтереси АТ «Сенс Банк», як іпотекодержателя.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 07.11.2000 року є співвласниками 6/25 частин будинку АДРЕСА_4 . Право власності на вказану частину будинку зареєстровано за ними 04 грудня 2000 року Івано-Франківським ОБТІ, за реєстровим № 271.

Вказаний договір дарування частини жилого будинку є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Разом з тим встановлено, що 27.06.2008 року міським головою прийнято розпорядження №410-р про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , на підставі якого 03.07.2008 року видано останнім свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним загальною площею 56,5 кв.м, житловою 32 кв.м.

Розпорядженням міського голови №447-р від 16.07.2008 року визнано таким, що втратило чинність розпорядження міського голови №410-р від 27.06.2008 року про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним свідоцтво від 03.07.2008 року про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частці на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, видачею вказаного свідоцтва порушено право власності позивачки на 0,7 кв.м. зазначеного житлового будинку..

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови та визнання недійсним свідоцтва про право власності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 27 червня 2008 року № 410-р в п. 200 Додатку №1 про оформлення права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03 липня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , реєстраційний № НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки реєстрація права власності на 6/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проведена ОБТІ на підставі договору дарування від 07.11.2000 року, то розпорядження міського голови про оформлення за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 прийняте всупереч Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а відтак підлягає скасуванню видане на підставі такого розпорядження і свідоцтво про право власності на квартиру.

Таким чином, суди, ухвалюючи рішення про визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 03.07.2008 року на квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не вирішували питання щодо права власності останніх на належну їм частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , оскільки на підставі договору дарування від 07.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками 6/25 частин будинку АДРЕСА_4 .

Згідно долученої представником АТ «СЕНС БАНК» Інформації з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.06.2021 року - 14.07.2008 року зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Іпотечного договору від 14.07.2008 року, наявний запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 7560006) від 25.07.2012 року, де іпотекодавцями зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а іпотекодержателем ПАТ «Альфа-Банк» ( найменування якого змінено на АТ «СЕНС БАНК»).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 та 6/25 частин будинку АДРЕСА_4 є фактично одним і тим самим житловим приміщенням, належним на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та переданим в іпотеку згідно Іпотечного договору від 14.07.2008 року.

Скасування Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 03.07.2008 року не позбавляє останніх права власності на вказане приміщення на підставі договору дарування від 07.11.2000 року, а відтак іпотеко держатель не позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, не є доведеним, що оскаржуваними рішеннями вирішено питання про права та інтереси апелянта, чи, що після прийняття цих рішень, апелянт буде позбавлений прав та обов`язків у майбутньому стосовно предмета спору.

Оскільки не встановлено, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішувалися питання про права, інтереси та(або) обов`язки АТ «СЕНС Банк», апеляційне провадження слід закрити відповідно до ч.1 п.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , міського голови м. Івано-Франківська, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови від 27 червня 2008 року № 410-р в п. 200 Додатку № 1 про оформлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним технічного паспорту - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01 березня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин