Справа № 357/5522/23
Провадення № 2-з/357/57/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2023 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

11.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Білоцерківської міської ради, який обґрунтований тим, що позивач входить до складу релігійної громади (парафіяльних зборів) Преображенського собору Білоцерківської Єпархії Української православної Церкви, більше 30 років є прихожанином даної культової споруди (церкви), та вважає, що Білоцерківська міська рада Київської області грубо порушила його конституційні права, прийнявши рішення № 3806-39-VIII Білоцерківської міської ради Київської області від 27 квітня 2023 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Білоцерківській Єпархії Української Православної Церкви», чим позбавила його права молитися у ній. А тому вимушений звернутися до суду, та просить суд визнати незаконним та скасувати рішення № 3806-39-VIII Білоцерківської міської ради Київської області від 27 квітня 2023 року.

Одночасно з подачею позову, заявник подав заяву про забезпечення вищевказаного позову, шляхом - зупинення дії рішення № 3806-39-VIII Білоцерківської міської ради Київської області від 27 квітня 2023 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Білоцерківській Єпархії Української Православної Церкви на земельну ділянку з цільовим призначення 03.04 Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (вид використання - під розміщення Спасо - Преображенського кафедрального собору та Миколаївської Церкви) площею 0.9075 га з кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі підпункту 1.3 пункту 1 рішення Білоцерківської міської ради від 28 квітня 2010 року №1346-63-V «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками та передачу земельних ділянок в постійне користування»; - заборони Білоцерківській міській раді Київської області вчиняти дії щодо передання земельної ділянки у власність або користування усієї площі або частини площі земельної ділянки із кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі підпункту 1.3 пункту 1 рішення Білоцерківської міської ради від 28 квітня 2010 року №1346-63-V «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками та передачу земельних ділянок в постійне користування»; - заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо земельної ділянки із кадастровим номером: :04:019:0100; - накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером: :04:019:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб: забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №752/6255/18 та постанові Верховного суду від 13.01.2020 року у справі №922/2163/17, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В свою чергу вимоги заяви про забезпечення позову в даній справі не містять обґрунтованої необхідності застосування саме таких видів забезпечення позову, що зазначено у заяві. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи оскаржуваного акту, зокрема рішення № 3806-39-VIII Білоцерківської міської ради Київської області від 27 квітня 2023 року, зупинити дію якого він просить, а також не надано доказів в підтвердження правового статусу земельної ділянки із кадастровим номером: :04:019:0100, на яку заявник просить накласти арешт та заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

Заявником не зазначено обставин, які підтверджують наявні порушення чи обмеження суб`єктивних прав позивача та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що припинення права постійного користування земельною ділянкою свідчить про зловживання і перевищення відповідачем своїх повноважень, що спричиняє протиправні обмеження прав та інтересів релігійної громади.

Однак, ОСОБА_1 не надає доказів, що він є уповноваженим представником релігійної громади.

Заявник зазначає, що подальше вирішення відповідачем долі зазначеної земельної ділянки в інший спосіб, аніж повернення її в постійне користування позивача, істотно ускладнить судовий захист, однак, заявником не надано жодного доказу та обґрунтування, що спірна земельна ділянка перебувала в користуванні позивача чи має бути повернута в користування ОСОБА_1 .

Заява щодо можливих в майбутньому сутичок та конфліктів громадян через невжиття заходів забезпечення позову, наразі, є припущенням та заявником не обґрунтована.

Слід наголосити на тому, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Тому, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Так, матеріали заяви не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на норми процесуального права без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову необґрунтована та не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 12.05.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола