РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод», на користь ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 528513,12 грн. за період з 01 листопада 2021 року по 06 грудня 2022 року та понесені судові витрати по справі, а саме 5000,00 грн. витрат за надану правничу допомогу адвоката та 5285,13 грн. сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду.

В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про отримання судових повісток рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач па справі ОСОБА_1 на підставі наказу №56 к від 28 грудня 2009 року був прийнятий на роботу у Державне підприємство «Рівненський авторемонтний завод» на посаду помічника директора по комерційній діяльності.

З дослідженого в судовому засіданні наказу в.о. директора ДП «РАРЗ» О.П. Таборовець від 28 жовтня 2021 року №16 к ОСОБА_1 звільнено з роботи, із займаної посади заступника директора з фінансів та економіки з 29 жовтня 2021 року за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов Колективного договору, згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.44 КЗпП України нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Бухгалтерії підприємства нарахувати компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 47 календарних днів за робочий період: 12.2019р. - 12.2020р. - 21 к.д.; 12.2020р. - 10.2021р. - 26 к.д.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі сум (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненням працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

З дослідженої в судовому засіданні довідки від 01 грудня 2021 року вих. №86 за підписом в.о. директора ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод» вбачається, що довідка видана ОСОБА_1 (реєстраційний №), що станом на 01 листопада 2021 року сума заборгованості по його заробітній платі з липня 2020 року по 29 жовтня 2021 року становить 189310,32 грн. Дана сума знаходиться у провадженні на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Рівненській області. В вересні 2021 року, ОСОБА_1 , виплачена заборгована заробітна плата за період від березня 2019 року по червень 2020 року в сумі 91.982,36 грн. Внески до пенсійного фонду ДП «РАРЗ» не перераховуються віл листопада 2012 року. Поточні рахунок підприємства заблокований УЗПВ у м.Рівне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданого позивачем та представником позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вбачається, що за період з листопада 2021 року (часткового погашення заборгованості відповідачем перед позивачем) по 06 грудня 2022 року (день звернення позивача з даною позовною заявою до суду) кількість днів прострочення виплати становить 282 дні (листопад 2021 року - 22 робочих дні, грудень 2021 року - 22 робочих дні, січень 2022 року - 19 робочих дні, лютий 2022 року - 20 робочих днів, березень 2022 року - 22 робочих дні, квітень 2022 року - 21 робочий день, травень 2022 року 22 робочих дні, червень 2022 року 22 робочих дні, липень 2022 року - 21 робочий день, серпень 2022 року - 23 робочих дні, вересень 2022 року -22 робочих дні, жовтень 2022 року - 21 робочий день, листопад 2022 року - 22 робочих дні, грудень 2022 року - 3 робочих дні). Розмір середньоденної заробітної плати за останні два місці роботи позивача (згідно довідки про доходи від 03 жовтня 2022 року №43) становить 1874,16 грн. А тому, 282 (робочі дні) х 1874,16 грн. (середньоденна заробітна плата) = 528 513,12 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не спростовані відповідачем, який в судове засідання повторно не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляд справи, письмовий відзив на позов не подав, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктами 4, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З долучених до цивільної справи письмових доказів вбачається, що 25 жовтня 2022 року між Адвокатським бюро «Бойчука Костянтина» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги по справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник позивача адвокат Бойчук К.М. згідно ордеру про надання правничої (правової) допомоги №1003786 від 25.10.2022 року представляв інтереси позивача ОСОБА_1 в Рівненському міському суді Рівненської області при розгляд справи №569/18131/22. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №11/1 від 25.10.2022 року вбачається, що керуючим Бойчуком К.М. було прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про правову допомогу від 25.10.22 кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

При розгляді даної позовної вимоги, суд враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц); що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12.05.2021 у справі №235/4969/19), що при визначенні витрат на правничу допомогу у формі гонорару наявність квитанції не обов`язкова (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.01.2021 у справі 3280/2635/20).

Враховуючи викладене, наявні підстави для відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5285,13 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.21,47,117 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат - задоволити.

Стягнути з Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод», м.Рівне, вул.Соборна, 364, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 528513,12 грн. за період з 01 листопада 2021 року по 06 грудня 2022 року та понесені судові витрати по справі, а саме 5000,00 грн. витрат за надану правничу допомогу адвоката та 5285,13 грн. сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: Державне підприємство «Рівненський автомобільний ремонтний завод», м.Рівне, вул.Соборна, 364,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов