Справа № 569/1008/23
11 травня 2023 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної платита компенсації за невикористані дні відпустки,
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», в якому уточнивши позовні вимоги просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну платута грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 30 668 грн. 08 коп.
В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 03 лютого 2020 року по 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працювала у Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс".
Наказом №522-3В від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звільнена відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.
При звільненні остаточний розрахунок з нею не проведений. Належні при звільненні кошти не виплачені. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платіта грошова компенсація за невикористані дні відпустки становить 30 668 грн. 08 коп.
Ухвалою від 23 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, представник позивача 20.03.2023 р.подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задоволити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місцезнаходження ТОВ «Прикатпатзахідтранс», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інформація про зміну місцезнаходження відповідача у справі відсутня. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою суду від 08.02.2023 р. витребувано від Товариства зобмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» довідку про нараховані, але не виплачені суми заробітної плати та інших компенсаційних виплат ОСОБА_1 .
З`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, суд дійшов таких висновків.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 03 лютого 2020 року по 13 жовтня 2021 року працювала на посаді бухгалтера у Товаристві
з обмеженою відповідальністю «Прикрпатзахідтранс», що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Відповідно до Наказу № 522-3B від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звільнено за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
З позову вбачається, що за період до травня 2021 року всі виплати здійснені відповідачем та боргу перед позивачем немає.
Таким чином загальний борг відповідача перед ОСОБА_1 з складає:
Із вказаних сум необхідно вирахувати обов?язкові відрахування - ПДФО - 18% та військовий збір 1,5%:
13 564,69 грн. 2 441,64 (ПІДФО 18%) - 203,47 (Військовий збір 1,5%;) = 10 919,58 грн.
22 435,59 4 038,41 (ПІДФО 18%) - 336,53 (Військовий збір 1,5%;) = 18 060,65 грн.
13 470,86 - 2424,75 (ПІДФО 18%) - 202,06 (Військовий збір 1,5%;) = 10 844,05 грн.
Отже, загальна сума боргу становить: 10 919,58+18 060,65+10 844,05 = 39 824,28 грн.
Згідно виписки по рахунку, поданого позивачем разом із позовною заявою, в травні та червні 2022 року відповідачем було виплачено частину коштів: 1156,20 грн. + 5000,00 грн. + 3000,00 грн.
Таким чином, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної платита компенсації за невикористані дні відпустки складає 30 668 грн. 08 коп.
Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі.
Вирішуючи питання про наявність та розмір заборгованості по заробітній платі відповідача та компенсації за невикористані перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем ТОВ "Прикарпатзахідтранс" не спростовано твердження позивача про наявність та розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, як і надано суду доказів, що витребувані ухвалою суду від 08 лютого 2023 року.
Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 38 КЗпП України визначено підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Частиною 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не виплачено заробітної плати ОСОБА_1 за період з червня 2021 року по вересень 2021 року.
Статтею 2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач здійснив компенсаційні виплати за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 .
При ухваленні рішення, суд враховує те, що відповідачем, який був обізнаний з вимогами ОСОБА_1 та ухвалою суду у даній справі про витребування доказів, не спростовані належними доказами твердження позивача про наявну заборгованість по заробітній платі та компенсаційні виплати за невикористані дні відпуски і їх розмір, свого розрахунку заборгованості представником відповідача також не подано.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не виплачено ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної платита компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 39 824, 28 грн. без утримання з цієї суми обов"язкових податків та зборів.
Між тим, з виписки розрахунку позивача вбачається, що в травні та червні 2021 року відповідачем було виплачено частину коштів, а саме 1 156,20 грн.+5000 грн. + 3000 грн.
Враховуючи вищевикладене та суму коштів, які були виплачені відповідачем ОСОБА_1 в травні та червні 2021 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення не виплачена заробітна плата за період з червня 2021 року по вересень 2021 року та компенсація за невикористані дні відпустки, що складає разом 30 668 грн. 08 коп. без утримання з цієї суми обов"язкових податків та зборів.
Щодо стягнення судових витрат, то суд вказав на таке.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню та за даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію Договору про надання правничої допомоги адвокатом від 17 листопада 2022 року, що укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ПРОКСІ», ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 104702 ОСОБА_1 адвокатом Штогун Н.Є., виданий Адвокатським об`єднанням «ПРОКСІ» та попередній розрахунок витрат на суму 5 800,00 грн.
Таким чином, витрати на правову допомогу адвоката складають 5 800,00 грн.
Зважаючи на те, що стороною відповідача в ході судового розгляду справи не заявлено відповідного клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд не ставить під сумнів співмірність даних витрат критеріям, наведеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 800,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 430, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної платита компенсації за невикористані дні відпустки - задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату за період з червня 2021 року по вересень 2021 року та компенсацію за невикористані дні відпустки в загальному розмірі 30 668 грн. 08 коп. без утримання з цієї суми обов"язкових податків та зборів.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 5 800, 00 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 11 травня 2023 року.
Суддя Н.Г. Кучина