Провадження № 22-ц/801/539/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 рокуСправа № 127/27295/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Якименко М. М., Ковальчука О. В.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Красіловським Вадимом Олександровичем, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року, постановлене у складі судді Ан О. В. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому висував вимогу стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, а також понесені ним судові втирати по сплаті судового збору і витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 22 лютого 2022 року він був учасником ДТП у м. Вінниці та відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, проте постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2022

року провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд послався на висновок експерта, згідно якого в діях відповідача у цій справі ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної

точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначав, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди, судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення, у якій немає його вини, пошкодження транспортного засобу, спричинило йому душевні хвилювання та дискомфорт, ці події відобразилися на його звичайному ритмі життя, порушили спокій та створили певні перешкоди у виконанні його трудових обовязків. Окрім того вважає, що йому було спричинено матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення він поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, послався на ст. 1167 ЦК України та констатував, що позивач, висуваючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначив як підстави її спричинення, і дорожньо-транспортну пригоду, і необхідність брати участь в тривалому судовому розгляді справи про адміністративне правопорушення, за

результатами розгляду якої він визнаний невинуватим. При цьому позивач не розмежовує душевних страждань, дискомфорту, порушення ритму життя та виконання трудових обовязків по кожній з подій. Суд критично віднісся до висновку експерта як підстави визнання вини відповідача ОСОБА_2 , оскільки в справі про адміністративне правопорушення питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_2 не вирішувалося, він не давав пояснення суду про обставини ДТП і ці пояснення, як і пояснення ОСОБА_1 були враховані при проведені автотехнічної експертизи.

Не погодившись із цим рішенням, 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Красіловського В. О., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, безпідставно не взяв до уваги висновок експерта як доказ винуватості відповідача у ДТП. Стверджує, що ДТП відбулося при обставинах коли він перебував за кермом службового автомобіля, на який не мав права власності, а тому відчував тягар відповідальності, зазнав душевних та моральних страждань, оскільки не мав можливості оцінити правові та комерційні наслідки особисто для себе та перед керівництвом банку. Переживання були тривалими, у період усього розгляду справи про адміністративне правопорушення, з приводу невизначеності до винесення судового рішення. Вважає, що наведені ним факти свідчать про те, що душевні та моральні страждання, яких він зазнав, були тривалими в часі. Зауважує, що при винесенні заочного рішення суд першої інстанції не дослідив та не вирішив позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, вираженої у компенсації понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, які підтверджені ним документально.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263

ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону. По справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

- Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2022 року (справа № 127/6813/22) закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 22 лютого 2022 року о 10.06 год. у м. Вінниці по вул. Соборній, 73 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки (моделі) FORD TRANSIT, ДНЗ НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не надав переваги у русі транспортному засобу марки (моделі)MERCEDES-BENZ, ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, та здійснив зіткнення, тобто порушив вимоги п. 16.13, 2.3 «б» ПДР України, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень, та завдано матеріальних збитків. Закриваючи провадження у справі суд послався на висновок експерта, згідно якого в діях ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, в діях водія автомобіля FORD TRANSIT ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 16.13 ПДР України, які з технічної точки зору не

знаходяться в причинною зв`язку з виникненням події даної дорожньо транспортної пригоди,

оскільки вони (його дії) не створювали небезпечної обстановки (а. с. 7, постанова доступна в

ЄДРСР);

- згідно відповіді АТ «Державний ощадний банк України» філія Вінницьке обласне відділення № 101.26-10/512/15487/2022-01/Вих. від 31 05 2022 року, АТ «Ощадбанк» стягнень із заробітної плати ОСОБА_1 не здійснював, зокрема за пошкодження транспортного засобу марки Ford Transit. ДТП мала місце 22 лютого 2022 року по вул. Соборній у м. Вінниця. Страховиком вказаного автомобіля є ПрАТ «Українська пожежно- страхова компанія», інформація про ДТП яка мала місце 22.02.2022 року (а. с 8).

- 16.05.2022 року Адвокатське бюро «Красіловський&Партнери» та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги №1605, яким погодили основні умови договору та зазначили, що вартість наданих послуг складає 15 000 грн (а. с. 15).

- Згідно прибуткового касового ордеру № 16-05 від 16 травня 2022 року ОСОБА_1 сплатив кошти за договором в сумі 15 000 грн (а.с. 16А).

- 05.09.2022 року Адвокатське бюро «Красіловський & Партнери» в особі керуючого адвоката Красіловського В. О. та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги № 05-09, в якому погодили, що вартість наданих послуг складає 5 000 грн (а. с. 16).

- Згідно прибуткового касового ордеру № 16-09 від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 сплатив кошти за договором № 05-09 адвокатському об`єднанню на суму 5 000 грн (а.с. 16Б).

Сторонами не заперечується, що автомобіль MERCEDES-BENZ, ДНЗ НОМЕР_2 , належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а автомобіль FORD TRANSIT, ДНЗ НОМЕР_1 належить АТ «Ощадбанк».

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування моральної та матеріальної шкоди

в результаті ДТП.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування

моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у

душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом

підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до аналізу змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (Постанова ВС від 26 лютого 2020 року у справі № 661/740/18).

Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_2 під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом марки (моделі) MERCEDES-BENZ, ДНЗ НОМЕР_2 який належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким водій перебував у трудових відносинах, відповідальність за шкоду, спричинену внаслідок ДТП (в тому числі і моральну), має (за наявності відповідних умов), нести володілець (власник) автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто,

визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для

відмови в задоволенні позову.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 вказав відповідачем ОСОБА_2 , клопотань заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. За таких обставин, суд першої інстанції мав би відмовити в позові не через його недоведеність, а у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

За таких обставин, з огляду на приписи частини 4 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції розглядаючи справу, вірно відмовив у задоволенні позову, проте при цьому невірно застосував норми матеріального права, тому апеляційний суд приходить до висновку про зміну ухваленого у справі рішення з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на коженаргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що ОСОБА_1 було сплачено 1 488, 60 грн судового збору (а. с. 73), проте оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для

працездатних осіб.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом

Красіловським Вадимом Олександровичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному

оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3

статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко