Справа № 127/2499/23
Провадження № 2/127/272/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовну заяву тим, що 23.10.2022 року відповідачем було складено постанову серії ЕАР №6063268 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області вказану вище постанову було скасовано. Зазначене рішення суду підтверджує те, що дії відповідача були протиправними, а тому штраф накладено незаконно.

Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає в емоційному обурені, душевних хвилюваннях та стражданнях, приниженні його честі та гідності. Також на підставі незаконно ухваленої постанови, позивачу довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати час та кошти на сплату судового збору, прикладати відповідні зусилля для стягнення сплаченого судового збору, наймати адвоката для надання правової допомоги та відвідувати судову установу, що призвело до життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань позивача. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 10000,00 грн. Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`яти днів із дня вручення даної ухвали, подати суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Також Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області та Головному управлінню Державної казначейської служби у Вінницькій області роз`яснено, що якщо вони не подадуть у встановлений судом строк такі заперечення, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача Департаменту патрульної поліції було надіслано суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не зазначив в чому саме виразилась моральна шкода та не навів жодного причинно-наслідкового зв`язку. Також ним не доведено факту завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідачів, як суб`єктів владних повноважень. Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України до позивача не було застосовано стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та ним не наведено інших доказів, які б вказували на незаконність дій працівника поліції, тому заявлена вимога не підлягає задоволенню. Чинним законодавством України визначено, що до дискретних повноважень поліції віднесено функції зі складання постанови про адміністративні правопорушення, зокрема і за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому працівник поліції діяв в порядку та спосіб передбачений законодавством України. Крім того, до компетенції УПП у Вінницькій області ДПП не входить повноваження щодо здійснення оперативно-розшукової діяльності, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Сам факт скасування постанови про адміністративне правопорушення судом не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора УПП у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Також, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області було надіслано суду відзив на позовну заяву, який обгрунтований тим, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Позивач обмежився наведенням загальних фраз із законодавчих актів. Також позивач, обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди, серед іншого посилається на те, що він витрачав час на відвідування судових установ, в той час, як рішенням Літинського районного суду Вінницької області встановлено, що розгляд справи відбувався без позивача та його адвоката, на підставі заяви останнього. З приводу вимоги про списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, то жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна казначейська служба України несе відповідальність за державу та за дії інших органів державної виконавчої влади. Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Поряд з тим, представник зазначив, що постановою КЦС від 06.02.2019 року у справі №199/6713/14-ц зазначено про те, що помилковими є висновки судів про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої державним органом безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. Таким чином, Державна казначейська служба України жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускала. До позовної заяви позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди. З приводу відшкодування витрат на правову допомогу, то серед матеріалів позовної заяви відсутні документи, що підтверджують розрахунок таких витрат, акт-приймання передавання послуг, а також договір на правову допомогу. Враховуючи викладене, представник просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у повному обсязі.

Позивач своїм правом на подачу відповідей на відзиви не скористався.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 23.10.2022 року інспектором лейтенантом поліції УПП у Вінницькій області Тимошенком В.С. було складено постанову серії ЕАР №6063268 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з приводу того, що 23.10.2022 року о 03:54 год. На автошляху в смт. Літин по вул. Кармалюка, керуючи автомобілем БМВ д/з НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії (а.с. 5).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28.11.2022 року у справі №137/1087/22, яке набрало законної сили 08.12.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений та вказану вище постанову визнано незаконною та скасовано, а провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 6-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи судом не було встановлено підстав для визнання дій інспектора протиправними.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, жодного з вказаних вище рішень відносно позивача не приймалось.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах №521/10640/15-ц і №520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З огляду на вказане, суд не приймає до уваги твердження представника ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області про те, що органи Державної казначейської служби України не несе відповідальність за дії інших органів державної влади.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

Слід зазначити, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності органів державної влади сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідачів.

Так, позивачем не надано суду жодних медичних довідок, висновків чи інших документів, які б вважалися належними та допустимими доказами моральних страждань, душевних хвилювань, приниження його честі та гідності, що прямо чи опосередковано підтвердили б заподіяння йому душевних страждань, а отже, і заподіяння йому шкоди, розмір якої позивачем також не обґрунтований.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19).

У постанові №464/3789/17 від 10.04.2019 року Верховний суд зазначив, що судам слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13.03.2023 року.

Суддя: