Справа № 551/2265/22
14 березня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи Перша охтирська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності на спадкове майно та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,
Короткий зміст позовних вимог.
Процесуальні дії в справі та аргументи сторін.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Від Сумського обласного державного нотаріального архіву витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №39/2018 заведеної 21.03.2018 року Охтирською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 84).
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв від нього не надійшло, відзив не подав.
Представник Першої охтирської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тростянець Сумської області помер прадід позивача ОСОБА_4 , що пітверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.01.1996 року, виданим Тростянецьким РАЦС (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 12.07.2017 року виданим повторно Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області (а.с.10), яка прийняла спадщину після її батька ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що встановлено рішенням Роменського міськрайонного суду від 15.12.2020 року (а.с. 26-27).
За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 30.10.2008 року, яким все своє майно в рівних частинах заповіла своїй дочці ОСОБА_3 та ОСОБА_1
15.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_4 , після смерті ОСОБА_5 , яке зареєстроване у спадковому реєстрі за № 456 (а.с.17).
22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. видано чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме № 660 на ім`я ОСОБА_2 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 62177722, № 664 на ім`я ОСОБА_2 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 62177776, № 668 на ім`я ОСОБА_2 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 62177863 та №672 на ім`я ОСОБА_2 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 62179768 (а.с. 37-40).
Мотиви суду.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, діючи виключно у спосіб, визначений законами України (ч.2 ст.19 Конституції України та ст.4 ЦПК України).
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.525 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540- VІ часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить про те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналогічне положення містить ст.1218 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Згідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини кожному спадкоємцю, що прийняв спадщину, без обмеження будь-яким терміном.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Оскільки ОСОБА_4 був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, то є таким, що набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту з 21.07.1995 року. В зв`язку з цим відповідно на ім`я ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на земельну частку(пай) 18.05.2005 року (а.с.25)
Відповідно до п.113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 18.06.1994 року № 18/5, яка діяла до 2005 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР) .
Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15.12.2020 року в справі № 585/1524/20 встановлено факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті свого батька ОСОБА_4 (а.с.26-27).

Вказані обставини відповідно до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

В силу ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту спадкування здійснюється особами, зазначеними в ст.ст.1261-1265 ЦК України.

ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала її батьку ОСОБА_4 , однак відповідно до вищезазначених норм, які діяли на час смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай), що належав ОСОБА_4 успадковані позивачем.

З ретельно досліджених судом матеріалів спадкової справи № 39/2018 встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 22.03.2018 року видано чотири свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається.

За приписами ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 Цивільного кодексу України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

За нормами ст. 66 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, Глава 10, п 4.14., при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктом 4.15. Порядку визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно 4.18. Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом п.п. 214, 216 Розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 р. № 20/5, визначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, інше. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 13 Європейської конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Аналогічні положення за змістом закріплені у ст. 5 ЦПК України.

Крім цього для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадження, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах Мудтіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ ».

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 02.12.2021 року № 1448/02-15 у Алфавітній книзі посвідчених заповітів Олешнянської сільської ради відсутні записи щодо посвідчення заповіту від імені ОСОБА_4 . В журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Олешнянської сільської ради за 1985 рік відсутні записи про вчинення заповіту від імені ОСОБА_4 , а також запис № 21 від 05.02.1985 року. Запис за № 21 від 11.12.1985 року посвідчено заповіт від імені іншої особи. 05.02.1985 року нотаріальні дії не вчинялися, записи в Журналі про вчинення нотаріальних дій відсутні. В Матеріалах нотаріальних дій за 1985 рік відсутній заповіт ОСОБА_4 , посвідчений Олешнянською сільською радою народних депутатів від 05.02.1985 року, зареєстрований в реєстрі за № 21 (а.с. 41).

Вищевказані обставини були предметом судового розгляду в цивільній справі № 583/2363/21, 2/583/35/22.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с.19).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в позові є слушними, право позивача порушено, маються законні підстави для визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину на заповітом та припинення права власності за ОСОБА_2 , а також визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, вказаного в спадковому свідоцтві заповіту, нібито посвідченого Олешнянською сільською радою 05.02. 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 21, не існує, що також підтверджується матеріалами сільської ради та матеріалами спадкової справи № 39/2018.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

На підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави за кожну позовну вимогу, а всього 9662,40 грн.

По справі маються витрати на правничу допомогу.

В підтвердження вказаних витрат позивачем надано до позову ордер про надання правничої допомоги від 25.10.2022 року, договір про надання правової допомоги №5-20цс від 16.03.2020 року, додаткову угоду від 03.10.2022 року, акт про виконання договору, рахунок та платіжне доручення від 03.10.2022 року про сплату коштів (а.с. 67-76).

Так, відповідно до п.4.2 Договору про надання правової допомоги № 5-20цс від 20.03.2020 року розмір гонорару адвоката визначається за домовленістю сторін, з урахуванням складності справи виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно пункту 1 Додаткової угоди щодо розміру гонорару адвоката, порядку його обчислення та сплати від 03.10.2022 року для визначення розміру винагороди адвоката сторони домовилися застосувати наступні ставки адвокатського гонорару: підготовка позовної заяви 5000 грн. ( з розрахунку 400 грн. за сторінку), в ціну включається також підготовка додатків та копій; складання заяв, заперечень, клопотань з процесуальних питань 200 грн. за сторінку; підготовка та подання адвокатського запиту з метою збору документів (доказів) по справі 500 грн. за кожен запит.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.74).

Від відповідача в цій частині жодних заперечень до суду не надійшло.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд у ці правовідносини не втручається.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19, а також у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Суд вважає розмір гонорару в даній категорії справи є розумним, співмірним, таким, що відповідає складності категорії справи, кількості витраченого часу для надання правничої допомоги.

З урахуванням наведеного, критеріїв співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

З приводу витрат пов`язаних з оцінкою майна, розмір яких позивачем вказано як 1500 грн., то в матеріалах справи наявна квитанція від 05.10.2022 року (а.с.65) на суму 800 грн., призначення забезпечення оцінки майна, тому саме таку суму необхідно стягнути з відповідача.

Доказів щодо понесення позивачем транспортних та поштових витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81,82, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи Перша охтирська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності на спадкове майно та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) , зареєстроване в реєстрі за номером 660, на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:5412, площею 0,0964 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Припинити право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий номер :01:002:5412 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.03.2018 року за номером 25381039.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий номер :01:002:5412, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) , зареєстроване в реєстрі за номером 664, на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:5372, площею 0,1729 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Припинити право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на земельну ділянку площею 0,1729 га, кадастровий номер :01:002:5372 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.03.2018 року за номером 22572268.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,1729 га, кадастровий номер :01:002:5372, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) , зареєстроване в реєстрі за номером 672, на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:3124, площею 0,4920 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Припинити право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на земельну ділянку площею 0,4920 га, кадастровий номер :01:002:3124 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.03.2018 року за номером 25381123.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,4920 га, кадастровий номер :01:002:3124, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 6800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 9662,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголо шення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено 14 березня 2023 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т. О. Ярошенко