УХВАЛА

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 372/4315/21

провадження № 61-2084ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду

від 25 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (далі - ТДВ «Міжнародна страхова компанія»), ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 323 524,82 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 жовтня

2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у вигляді витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у розмірі 128 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у

вигляді різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування

коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням страховиком у розмірі 190 024,82 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у вигляді різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням страховиком у розмірі 190 024,82 грн та 1 950,25 грн у відшкодування сплаченого судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у

розмірі 35 733,28 грн.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 жовтня

2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 лютого 2023 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 323 524,82 грн, яка станом на 01 січня

2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00х250=671 000,00).

Разом з тим, у касаційній скарзі представник заявника посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, проте вказані посилання є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та

пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу у справі, ціна позову якої не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська