КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4108/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року у складі судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 29.04.2013, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який збільшився до 12 000 грн.

При укладенні договору сторони керуватися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з чим позивач просив у відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором стягнути з відповідача заборгованість за невиконання умов договору станом на 30.11.2021, що становить 10 602 грн 35 коп., а також понесені витрати за сплату судового збору в сумі 2 270 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.04.2013 у сумі 8 306 грн 07 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 778 грн 32 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд встановив факт того, що позивач не має права нараховувати проценти та неустойку, але не встановив розмір грошових коштів, які були зараховані позивачем на погашення процентів та неустойки, замість зарахування грошових на погашення тіла кредиту.

Вказано, що наданий до суду розрахунок, сам по собі не може бути належним та допустимим доказами наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується, і його правильність неможливо перевірити, а з довідки про рух коштів на рахунку відповідача, вбачається, що останній перерахував на користь позивача на 8 231 грн 09 коп. більше, ніж отримав за кредитним договором.

Зазначено, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні встановлений строк повернення кредитних коштів та відповідальність за його порушення, та між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гордієнко В.А. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» вважає, рішення районного суду такими, що не підлягає скасуванню, оскільки його висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду висловлених в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 29.04.2013 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15).

За змістом анкети-заяви відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та зазначив бажаний кредитний ліміт 0 грн (а.с. 15 на звороті).

Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» відповідачем не підписані (а.с.16).

Згідно даних долученого до справи розрахунку заборгованості, позивач встановив наявність у ОСОБА_1 кредитної заборгованості, у сумі 10 602 грн 35 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8306 грн 07 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 296 грн 28 коп. (а.с. 11-12).

Крім того у суді першої інстанції позивач надав виписку за договором № б/н ОСОБА_1 за період з 29.04.2013-01.12.2021 (а.с. 52-57).

Також було долучено довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог про стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, пославшись при цьому на постановку Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19).

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, враховуючи таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, соціальний статус: тимчасово непрацюючий, номер мобільного телефона (а.с.15).

Наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.

З урахуванням викладеного, вимоги банку про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, які не повернуті в добровільному порядку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Крім того, з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідач активно користувався кредитними коштами: розраховувався кредитною карткою, здійснював з неї платежі, а також частково погашала кредит, проте, повністю свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим нових доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин в оскаржуваному рішенні суду, відповідачем до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: