Провадження № 2/161/67/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що з 08.01.1980 по 20.05.1987 він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, він з ОСОБА_4 перестав підтримувати будь-які відносини, проте сплачував аліменти на утримання дітей та матеріально підтримував сина. Зазначає, що станом на сьогодні син виріс, має високооплачувану роботу та може утримувати його, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, мешкає сам та потребує постійного стороннього догляду, оскільки пережив три інсульти та перебуває на постійному лікувані.

Посилаючись на викладене, просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову.

Ухвалою судді від 22.09.2022 відкрито провадження у справі.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач позовних вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 03).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 05) та перебуває на обліку як одержувач пенсії за вислугу років. Розмір пенсії ОСОБА_1 за листопад 2022 становить 9939,44 грн. Із матеріалів справи випливає, що позивач є особою похилого віку.

Відповідач ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 14392,61 грн. на місяць.

Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Таким чином, аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівня матеріального забезпечення.

Як слідує з досліджених у справі доказів, розмір пенсії ОСОБА_1 в місяць становить 9939,44 грн., а згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2023 2093,00 грн.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги відповідно до ч.1 статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність і недоведеність позовних вимог.

Суд враховує, правові висновки зроблені у постанові об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 16-2386сво19, де вказано, що при встановленні, чи потербують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі. Отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог. Надання ОСОБА_1 медичних довідок щодо стану його здоров`я, не свідчить про те, що він потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, судом враховано прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивач (розмір пенсії ОСОБА_1 становить 9939,44 грн. на місяць) у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, що відповідає висновкам, викладеним у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) та постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17-ц (провадження № 61-10396св18), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 76-77, 81, 89, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 6-7, 202-203, 205 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта