Справа № 466/8916/22
Провадження № 2/466/663/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

у с т а н о в и в:

08 листопада 2022 ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила про те, що 21 липня 2012 між нею та відповідачем було зареєстрований шлюб, у якому у них народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.10.2016 шлюб між ними було розірвано. З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дитини, не зацікавлений нею та не шукає з нею контактів. Крім того, зазначає, що під час спілкування дитини з психологом, встановлено, що вона знаходиться у постійному стресі, тому що поведінка батька є непередбачуваною, який у квартирі встановив камери, проводячи різні спостереження, що впливає на її психічний стан. Крім того, психологом встановлено, що у відчуттях та емоціях дитини батько є причиною стресу. У свідомості дитини, батько це людина, якій властива екстремальна поведінка, не контролює себе, свої дії та вчинки, рішення та емоції. Крім того, відповідач регулярно вчиняє домашнє насильство протягом багатьох років, свідками якого часто стає їх донька. Упродовж останніх років вона безліч разів зверталася до поліції з приводу поведінки колишнього чоловіка, однак усі звернення не дали очікуваного результату. Зазначає, що 08 вересня 2022 ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис у зв`язку з тим, що він привів до квартири стороннього чоловіка і вкотре виганяв її з кімнати та штовхав її у присутності дитини. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.2022 по справі №466/7655/22 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців, із забороною перебування відповідача в місці їх спільного проживання, вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами, із нею та їх дитиною.

З врахуванням наведеного, оскільки батько ОСОБА_1 самостійно, без жодних перешкод з боку матері самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, поведінка відповідача є свідомим нехтуванням своїх батьківських обов`язків, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

15 грудня 2022 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що в період існування шлюбу з ОСОБА_3 , ними на праві спільної часткової власності була придбана квартира АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, позивач вимагала від нього відмовитися від майнових прав на частку у спільно набутій квартирі та вживає заходів для унеможливлення реалізації його права власності на належне йому майно, в тому числі на проживання у спірній квартирі. Крім того, у різних судах, щодо різних предметів спору, позивач надає неправдиву інформацію, зокрема про смерть своєї матері та її складного матеріального становища, проте це не позбавляє її можливості купувати автомобіль вартістю 240-260 тисяч гривень. Зазначає, що його робота пов`язана з частими відрядженнями, та після повернення з таких, він часто зустрічав невідомих йому чоловіків, тому він, оскільки у їх спільній квартирі пропало його взуття, внаслідок чого ним була подана заява до відділу поліції про крадіжку, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000720 від 11.12.2020, та спровокувало його у спільній квартирі встановити відеоспостереження. Зазначає, що у час перебування різних чоловіків у їх спільній квартирі, їх дитина перебуває у батьків позивача і лише на вихідні він забирає дитину у квартиру на АДРЕСА_2 . Крім того, зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.2022 у справі №466/7655/22 за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 йому встановлено тимчасовий обмежувальний припис, яким йому заборонено перебувати у місці проживання позивачки та відповідно дитини протягом шести місяців, а саме у квартирі, 1/2 якої належить йому, отже твердження позивачки про самоусунення від спілкування з дитиною є маніпулятивним завдяки штучно створеним перешкодам самою позивачкою. Згадане рішення суду ним оскаржено в апеляційній інстанції. Також зазначає, що незважаючи на перешкоди, що створюються матір`ю у спілкуванні з дитиною, він знаходить час та можливості зустрічатися з дитиною, проводити з нею зустрічі та спільний відпочинок, також він є учасником шкільного чату дитини, що дає йому можливість бути інформованим про успіхи дитини у школі. Під час зустрічей з дитиною та у спілкуванні з нею, він розуміє, що вона піддається постійному психологічному насильству з боку матері. Крім того, він сплачує аліменти у розмірі 6000 грн. на утримання дитини, у розмірі, які є більшими ніж встановлені прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку. Крім того, у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за його позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, за результатами розгляду позову судом прийнято рішення, яким зобов`язано ОСОБА_5 не чинити йому перешкод та дитині у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Дане рішення свідчить про те, що позивачка чинить перешкоди у користуванні квартирою не лише йому, а й дитині. Зазначає також, що після розірвання шлюбу між ними триває конфлікт пов`язаний з поділом майна, а дитина маніпулятивно використовується позивачкою як розмінна монета, засіб шантажу та впливу на нього. У зв`язку із вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася, проте надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Миргород В.В., від якого на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що сторони з 21 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року було розірвано.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, копія якого долучена до матеріалів справи.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі №466/8986/20 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 березня 2021 змінено. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2016 року №466/3681/16-ц та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , щомісячно у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом 2016-2022 рр. неодноразово зверталася у ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області (колишня назва Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області) щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , внаслідок чого 06.05.2019 та 03.12.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2, які скеровані у суд для прийняття рішення, однак щодо першого випадку, постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у справі №466/3951/19 провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а щодо другого випадку, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року у справі №466/10352/19 провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року у справі №466/8225/20 позов ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування квартирою - задоволено, та зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та встановлено наступний порядок користування приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1 :

- житлову кімнату, позначена в технічному паспорті цифрою «7» площею 24,5 кв. м. залишено в користуванні ОСОБА_1 ;

- житлову кімнату, позначена в технічному паспорті цифрою «2» площею 19,1 кв. м. залишено в користуванні ОСОБА_3 ;

- житлову кімнату, позначена в технічному паспорті цифрою «4» площею 16,7 кв. м. залишено в користуванні ОСОБА_4 .

Дане рішення ОСОБА_3 було оскаржено в апеляційному порядку, та не набрало законної сили.

08 вересня 2022 року винесено термінові заборонні приписи серія АА №196123 та серія АА №196124 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з вчинення психологічного домашнього насильства.

28 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір позички, яким останньому передано у користування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та майно, що знаходиться у квартирі. Після чого ОСОБА_1 привів у квартиру ОСОБА_6 та повідомив, що він тепер буде жити у квартирі, на що донька дуже перелякалася, що стороння людина буде жити з ними.

У зв`язку із цим, ОСОБА_3 змушена була звернутися до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу обмежувального припису щодо заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувати у місці спільного проживання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2022 року у справі №466/7665/22 видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким вжито такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 і ОСОБА_6 :

Заборонено ОСОБА_1 і ОСОБА_6 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами, ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Заборонено ОСОБА_1 і ОСОБА_6 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, ОСОБА_3 .

Дане рішення ОСОБА_1 було оскаржено в апеляційному порядку та не набрало законної сили.

Згідно виписки з консультації психолога Львівської обласної дитячої клінічної лікарні «Охмадит» - ОСОБА_7 від 05.10.2022 у відчуттях та емоціях дитини батько є основною причиною стресу. За результатами консультації рекомендовано продовжити психологічну роботу у рамках сімейного системного підходу, індивідуальна психологічна реабілітація, тривала психологічна підтримка, робота з емоціями, психо-едукація.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Такий перелік підстав для позбавлення батьківських прав батьків по відношенню до їх дітей є вичерпним.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № НОМЕР_2 від 10.02.2023, вказаний орган вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, відповідним органом, на який покладено захист прав та інтересів дитини прийнято рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Жодних заперечень щодо даного висновку стороною позивача суду надано не було.

Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам у справі, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено.

Встановивши відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зважаючи на те, що у сторін існує конфлікт щодо майна, набутого за час шлюбу, зверненням позивача до правоохоронних органів щодо домашнього насильства з боку відповідача, якими до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 притягнуто не було, зверненнями ОСОБА_1 до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування нею, а також зверненням позивача ОСОБА_3 до суду з заявою про видачу обмежувального припису, а також те, що ОСОБА_3 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, справно виплачуючи аліменти на утримання дитини, таким чином на думку суду наявність у сторін конфліктних відносин та непорозумінь, не можуть бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав, що є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, відтак суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів. вул. Липинського, 11 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року.

Суддя Р. Б. Єзерський