Справа № 510/2142/22
Провадження № 2/510/635/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.23 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія довідки виконкому Ренійської міськради від 19.02.2021р. про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3 із ОСОБА_4 ; копія державного акту серії ЯА №274806 від 14.12.2005р. на право власності на земельну ділянку земельні ділянки загальною площею 3,31 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092570, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14.02.1997р. № 755, оформленого на ім`я ОСОБА_5 , право на яку за свідоцтвом про право на спадщину за законом було передано ОСОБА_3 ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2022р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 16.02.2023р.; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 13.02.2023р. (спадкова справа не відкривалась).

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою ОСОБА_3 , відповідачка являється його донькою.

За життя ОСОБА_3 належало наступне майно:

земельні ділянки загальною площею 3,31 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯА №274806 від 14.12.2005р. на право власності на земельну ділянку;

право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» с.Нагірне Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, розміром 3,34 в умовних кадастрових га. згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092570, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14.02.1997р. № 755, оформленого на ім`я ОСОБА_5 , право на яку за свідоцтвом про право на спадщину за законом було передано ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були його дружина та донька - сторони у справі.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв`язку із тим, що в неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість.

Останні роки перед смертю чоловіка позивачка мешкала разом із ним, доглядала за ОСОБА_3 , як дружина. Відповідачка за прийняттям спадщини не зверталась, спадщину не прийняла, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не мала, на спадщину не претендує, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки та земельну частку (пай), про що 29.12.2022р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу оригінали документів (щодо земельних ділянок та права на земельну частку (пай)) позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем.

Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення документів на земельну ділянку та на право власності на земельну частку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної частки не видано, а на підставі ксерокопії сертифікату неможливо оформити спадщину.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікат правовстановлюючого документу про право власності на землю.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі правовстановлюючого документу нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті чоловіка позивачки це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки та на право власності на земельну частку, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті чоловіка у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки та право на земельну частку (пай). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання документів на землю та земельну частку ( пай), розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на земельні ділянки та на право на земельну частку (пай) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1226, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

- земельні ділянки загальною площею 3,31 га із кадастровими номерами :01:004:0378, :01:002:0134, :01:003:1037, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯА №274806 від 14.12.2005р. на право власності на земельну ділянку;

право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» с.Нагірне Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, розміром 3,34 в умовних кадастрових га. згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0092570, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14.02.1997р. № 755, оформленого на ім`я ОСОБА_5 , право на яку за свідоцтвом про право на спадщину за законом було передано ОСОБА_3 ,

що належали ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК