ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/6489/22
Провадження № 2/201/957/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до ПрАТ «СК «Саламандра», ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У своєму позові ОСОБА_5 та ОСОБА_1 посилались на те, що 17 вересня 2021 року близько о 16 год. 20 хв. у м. Дніпро по вул. Запорізьке шосе в районі будинку 3 сталась дорожньо - транспортна пригода (надалі -ДТП) за участі автомобіля «Toyota Venza» д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 (надалі - Відповідач -3) під керуванням водія ОСОБА_3 (надалі Відповідач-2), та автомобілем «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 (надалі - Позивач-1) під керуванням водія ОСОБА_1 (надалі - Позивач-2). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2021 по справі № 201/10514/21, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.12.2021, ОСОБА_3 визнано винуватцем ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на шість місяців. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку на місті ДТП було повідомлено страховій компанії, в яких було здійснено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ПрАТ «СК Саламандра» та ТДВ «СК «Гардіан». Після чого в ПрАТ «СК Саламандра» (надалі - відповідач-1, Страховик), де була застрахована відповідальність власника автомобіля «Toyota Venza» д/н НОМЕР_1 , було зареєстровано страхову справу №0036025.

З метою з`ясування вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz» Позивач-1 звернулась до ремонтної автомайстерні ФОП ОСОБА_7 , де оглянувши пошкоджене авто спеціалістами був визначений необхідний перелік ремонтно-відновлювальних робіт та видано рахунок № 5 від 17.01.2022 на суму 22 200 грн.

Довідавшись на сайті МТСБУ за державним номером ТЗ автомобіля «Toyota Venza» д/н НОМЕР_1 , що відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_3 дійсно застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204224596 в ПрАТ «СК Саламандра», м. Полтава, вул. Колективна, 10, (надалі - Відповідач-1, Страховик) Позивач-1 Бранопольська 04.02.2022 поштою направила на адресу Страховика заяву про страхове відшкодування з додаванням повного пакета документів, передбачених Законом «Про ОСЦПВ».

Через воєнний стан в Україні Позивач-1 разом з малолітньою донькою в лютому 2022 року виїхала з постійного місця проживання у місті Дніпро на захід України і тому з об`єктивних причин не мала можливості відслідковувати надходження поштової кореспонденції за її зареєстрованою адресою місця проживання, у тому числі і можливі поштові відправлення від Страховика ПрАТ «СК Саламандра».

Разом з тим станом на вересень 2022 року Позивач-1 страхового відшкодування від Страховика Відповідача-1 так і не отримала, хоча в наданих йому документах зазначала свої банківські реквізити. Про відмову у виплаті страхового відшкодування Страховиком також не відомо.

За таких обставин Позивач-1 вважає, що своєю бездіяльністю Страховик порушив строки виплати страхового відшкодування, бо страхова компанія зобов`язана була виплатити таке відшкодування протягом 15 днів з дня узгодження його суми з потерпілою особою, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (п. 36.2 Закону «Про ОСЦПВ»), і тому Позивач-1 вимушена стягувати страхове відшкодування з Страховика в судовому порядку.

У зв`язку з підозрою на захворювання працівників ремонтної автомайстерні ФОП ОСОБА_7 на коронавірусну хворобу COVID-19, та з метою швидкого проведення кваліфікованого ремонту після ДТП вартісного автомобіля «Mercedes-Benz», чоловік Позивачки-1 ОСОБА_8 звернувся до іншого авторемонтного підприємства -регіонального офіційного дилера автоконцерну Daimler AG у м. Дніпро Приватного підприємства «Віктор і Сини», де 16.02.2022 зробив ремонтне замовлення.

На підставі цього замовлення ПП «Віктор і Сини» здійснило відновлювальний ремонт автомобіля Позивача-1 «Mercedes-Benz» після ДТП, за що Позивач-1 сплатила виконавцю кошти у сумі 28 261,77 грн. (23 551,48 грн без ПДВ; 4 710,29 грн. ПДВ, разом з ПДВ - 28 261,77 грн), що підтверджується актом виконаних робіт № 99066207, 99066208 від 24.02.2022 та фіскальним чеком № 1519 від 28 261,80 грн. З огляду на вищезазначене позивачі вважають, що спричинена Позивачу-1 майнова шкода на суму 23 551,48 грн без ПДВ підлягає стягненню з Страховика на користь Позивача-1.

Крім того, позивачі зазначили, що скоєнням ДТП спричинено пошкодження автомобілю «Mercedes-Benz» та завдано позивачам моральної шкоди. Події ДТП є психотравмуючими для Позивачів, між протиправними діями Відповідача-2 ОСОБА_3 та настанням моральної шкоди Позивачам прямий причинно-наслідковий зв`язок. Моральна шкода, спричинена в результаті ДТП, становить наступні розміри: Позивачу-1 ОСОБА_5 164 453,00 грн, Позивачу-2 ОСОБА_1 417 611,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються двома Висновками експерта комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого № 2022/08/15 від 15.08.2022, 2022/08/16 від 16.08.2022 експерта-психолога ОСОБА_9 .

Враховуючи наведене, позивачі просили суд стягнути з ПрАТ «СК Саламандра» на користь ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди - 23 551,48 грн., у відшкодування моральної шкоди - 8 222,65 грн., а всього: 31 774,13 грн; на користь ОСОБА_1 : в рахунок відшкодування моральної шкоди - 23 580,55 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 : на користь ОСОБА_5 : в рахунок відшкодування моральної шкоди - 156 230,35 грн.; на користь ОСОБА_1 : в рахунок відшкодування моральної шкоди - 448 030,45 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 10 533,36 грн; витрати на оплату комплексного судово-експертного дослідження № 2022/08/15 від 15.08.2022 в розмірі 13 968,98 грн; витрати на оплату комплексного судово-експертного дослідження № 2022/08/16 від 16.08.2022 в розмірі 15 101,60 грн; витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

В подальшому від позовних вимог до ОСОБА_6 позивачі відмовилися (т.1 а.с.250-254) та відмовилися від позовних вимог до СК «Саламандра» про стягнення моральної шкоди (т.2 а.с.3-7).

Від представника відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» адвоката Терзі О.С. 29 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки докази повідомлення ПрАТ «СК «Саламандра» про дорожньо-транспортну пригоду відсутні. Також відсутні докази виконання ОСОБА_5 обов`язків потерпілої особи, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутній будь-який документ, який би фіксував обсяг отриманих транспортним засобом Мерседес, д.н.з. НОМЕР_3 пошкоджень. З наданих позивачем актів виконаних робіт можливо лише встановити, які ремонтні роботи проводились, однак, неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між обсягом пошкоджень та дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 17 вересня 2021 року. З наданих позивачем актів виконаних робіт можливо встановити, що ремонтні роботи проводились без урахування фізичного зносу, а самі по собі акти виконаних робіт не є оціненою шкодою в розумінні положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як оцінена шкода встановлюється на підставі звіту з оцінки, висновку. Відтак, невиконання ОСОБА_5 своїх обов`язків як потерпілої особи призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, на підставі положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати позивача на проведення експертизи та моральна шкода з ПрАТ СК «Саламадра» стягненню не підлягають (т.1 а.с.140-152). .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гейко В.І. (який також представляє й позивача ОСОБА_5 ) підтримали позовні вимоги в останній редакції від 02 лютого 2023 року, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Гриза О.В. проти задоволення позовних вимог заперечували, вважають позовні вимоги не доведеними, звернули увагу на те, що позивач не отримав внаслідок ДТП ніяких тілесних ушкоджень, автомобіль, яким він керував, був пошкоджений незначно, розмір моральної шкоди, заявлений у позові завищений перевищує матеріальні збитки в декілька разів.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 17.09.2021 року о 16 годині 20 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке Шосе, 3, біля е/о № 612, керував т/з «Toyota Venza» д/н НОМЕР_4 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з т/з «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 який рухався в попутному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність т/з «Toyota Venza» д/н НОМЕР_4 застрахована у ПрАТ «СК Саламандра» згідно поліса № 204224596.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З пояснень представника позивача вбачається, що ОСОБА_5 було повідомлено ПрАТ «СК «Саламандра» про ДТП у встановлені законом строки.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів подання заяви про страхове відшкодування ОСОБА_5 на адресу ПрАТ «СК «Саламандра», до матеріалів справи не надано, лише 4 лютого 2022 року, після проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, нею було направлено заяву до цієї страхової компанії про страхове відшкодування з додатками. При цьому надана позивачкою копія опису вкладень не містить номеру поштового відправлення, а доказів отримання страховиком цього відправлення позивачкою не надано (т.1 а.с.24-25).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий і особа, яка завдала шкоди.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом окремого звернення вимоги до завдавала шкоди, страховика винної особи чи шляхом шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

В той же час, у постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється, згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином, зокрема після сплати страховиком боржника страхового відшкодування в межах ліміту за полісом, відповідно до спеціальних норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та сплати вже завдавачем шкоди, на користь потерпілого, різниці між дійсним обсягом завданих збитків та розміру страхового відшкодування, у відповідності до положень ст. 1187, 1192 ЦК України.

Так, згідно з положеннями п. 33.1., 33.1.4.ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з вимогами п.36.1. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами п/п 37.1.4. п.37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані строки є преклюзивними.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП із участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 сталася 17 вересня 2021 року, заяви про страхове відшкодування у строки, передбачені п.п 37.1.4. п.37.1. ст. 37 Закону, страховику (ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») позивачка ОСОБА_5 не подала, заявлена сума майнової шкоди у розмірі 23 551,48 грн. входить до ліміту страхового відшкодування, відповідач ПрАТ «СК «Саламандра» довідався про наявність майнової вимоги потерпілої до нього лише під час розгляду цієї справи в суді, а тому, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для стягнення із ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування.

Зазначений висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати ВС, викладеною, зокрема, в постановах від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 05.06.2018 р. у справі № 910/7449/17|12-104гс18, від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15|14-406цс19, згідно з якою право потерпілого (кредитора) на отримання страхового відшкодування не є безумовним, а пов`язується з поданням протягом року до страховика заяви про здійснення страхової виплати.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно з ч.1, п.3 ч.2, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як було встановлено, внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу ОСОБА_5 автомобіль, у зв`язку з чим позивачу спричинена моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях та порушення звичайного укладу життя. Вказані обставини є підставою для відшкодування потерпілій позивачці моральної шкоди.

Суд, вирішуючи спір в зазначеній частині, враховує глибину душевних страждань позивачки внаслідок пошкодження належного їй майна, а саме: автомобіля, ступень пошкодження якого давало змогу користування даним авто, тобто встановлені пошкодження автомобілю не перешкоджали його користуванням, ступеню вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості приходить до висновку про необхідність стягнення саме з відповідача ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2 000 грн.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 , також заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Однак, а ні у позові, а ні у судовому засіданні стороною позивача ОСОБА_1 не обґрунтовано саме в чому полягають його моральні страждання та не обґрунтовано розмір його моральної шкоди.

Позивачами до матеріалів справи надано висновки експерта комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого № 2022/08/15 від 15.08.2022, 2022/08/16 від 16.08.2022 експерта-психолога ОСОБА_9 , відповідно до яких зазначено, що моральна шкода, спричинена в результаті ДТП, становить наступні розміри: позивачу ОСОБА_5 164 453 грн., позивачу ОСОБА_1 417 611 грн.

Вимогами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши та оцінивши дані висновки експерта, щодо наявності та оцінки моральної шкоди не бере їх до уваги як належний та допустимий доказ наявності моральної шкоди, оскільки як вбачається з даних висновків, експерт досліджує копії матеріалів наданих стороною позивачів щодо настання ДТП, та проводить психологічне дослідження індивідуальних особливостей, які впливають на суб`єктивне переживання позивачів. Крім того, згідно наданого висновку (т.1 а.с. 91), експертом зазначається відповідно до проведеного діагностування, підекспертна особа ОСОБА_1 внаслідок впливу психотравмуючих подій перевантажений думками про кримінальну справу, думає про ОСОБА_3 , йому зовсім не вистачає часу, та інше, фактично оцінюючи його психоемоційний стан, тоді як в даному випадку відсутня будь-яка кримінальна справа. Будь якого обґрунтування наявності моральної шкоди, та її оцінки, дані висновки не містять.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , не є власником пошкодженого майна, а будь яких належних та допустимих доказів наявності ушкодження здоров`я під час настання ДТП, та наявності у зв`язку із цим моральної шкоди, стороною позивача не надано.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, а саме: щодо відшкодування з ОСОБА_3 на її користь маральної шкоди у розмірі 2 000 грн., а позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, в частині відшкодування моральної шкоди, то з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 992 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з позовних вимог позивачі просять відшкодувати витрати на проведення експертних досліджень № 2022/08/15 від 15.08.2022, 2022/08/16 від 16.08.2022, наданих на підтвердження наявності та розміру моральної шкоди. Оскільки суд не брав до уваги як належний та допустимий доказ по справі надані висновки експертних досліджень, та в даному випадку проведення експертизи не є обов`язковим, то суд вважає, що не має підстав у відшкодуванні витрат на проведення даних експертних досліджень. А позивачу ОСОБА_1 взагалі відмовлено у задоволенні позову, а тому і не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Крім того, позивачами не надано суду жодних доказів сплати грошових коштів за відповідні експертні дослідження.

Розглядаючи вимоги позову щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Проте, за наявності перелічених та досліджених в судовому засіданні документів, наданих позивачем ОСОБА_5 , матеріали справи не містять розрахунку вартості послуг із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також даних щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, що унеможливлює встановити, дійсний розмір витрат фактично понесених позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_5 та її представником не надано належних та допустимих доказів факту понесення нею витрат на правову допомогу та їх обсягу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в стягненні судових витрат на правову допомогу.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування витрати на правову допомогу, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у задоволені позовних вимог йому було відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 22, 23, 999, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 11-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., судові витрати по справі у розмірі 992 грн. 40 коп., а всього 2 992 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев