КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-з/824/305/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове судове рішення)

22 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (головуючий суддя), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені відмовлено.

В подальшому, 08 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «Приватбанк» - Данильченко О.О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 15 765 грн.

В поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник Данильченко О.О. посилається на те, що ОСОБА_1 не є споживачем банківських послуг, між позивачем та банком відсутні правовідносини з договору банківського вкладу, а тому останній не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

14 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких зазначає, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання послуг. Представнк ОСОБА_3 наголошує, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» й він звільнений від сплати судового збору. Вказано, що судовий збір апелянту має бути компенсовано за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а у разі задоволенні вказаної заяви просить зменшити судові витрати, які підлягають до стягнення.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Норми вказаної статті не встановлюють для суду обов`язку викликати учасників справи у судове засідання, а такі виклики суд здійснює у разі необхідності. Апеляційний суд не вбачає підстав для виклику учасників справи для розгляду заяви.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені відмовлено.

Разом з тим, вказаною постановою не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат, понесених апелянтом по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 15 765 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 30 травня 2022 року вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 15 765 грн (а.с.118).

В мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року було зазначено, що оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору як споживач, при цьому апелянт - АТ «КБ «Приватбанк», подаючи апеляційну скаргу сплатив судовий збір у розмірі 15 765 грн, тому вказані витрати АТ КБ «Приватбанк» підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доводи представника АТ КБ «Приватбанк» - Данильченко О.О. про те, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг й на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» апеляційним судом сприймається критично з огляду на наступне.

Як було встановлено, ухвалюючи 15 квітня 2020 року постанову у справі №0519/12689/2012 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що між позивачем у справі ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» мали місце правовідносини, що регулюють зобов`язання за договором строкового грошового вкладу (ст. 384 ЦК УРСР). З урахуванням встановлених судами обставин справи №0519/12689/2012 Верховний Суд дійшов висновку, що наданий позивачем прибутковий касовий ордер від 24 вересня 2001 року № 14, виписаний на ім`я позивача на суму 400000,00 дол. США і договір про спеціальний строковий вклад від 26 вересня 2001 року № 791 є доказами укладення вказаного договору та внесення грошової суми на вкладні (депозитні) рахунки вкладника. Тому вимоги про повернення вкладу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.Таким чином суд касаційної інстанції виснував, що між ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» мав місце договір строкового банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року, передбачено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як споживач, а тому подана заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.133, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ЗаявуАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Данильченко Оленою Олександрівною, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 15765 грн/компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв