КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/724/20
Провадження № 2/488/134/23 р.
УХВАЛА

Іменем України

09.05.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

при секретарі Маснюк М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства Культурний сад, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд визнати дії керівництва Садівничого товариства Культурний Сад щодо передачі земельної ділянки (садової) АДРЕСА_1 сторонній особі неправомірними та зобов`язати СТ Культуний Сад винести на розгляд загальних зборів заяву позивача щодо права користування названою земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства Культурний сад, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд визнати дії керівництва Садівничого товариства Культурний Сад щодо передачі земельної ділянки (садової) АДРЕСА_1 сторонній особі неправомірними та зобов`язати СТ Культуний Сад винести на розгляд загальних зборів заяву позивача щодо права користування названою земельною ділянкою.

09.05.2023 року представник відповідача СТ Культурний Сад - адвокат Лисенко В.С. через канцелярію суду надала клопотання про залишення позову без розгляду згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України.

Мотивуючи клопотання тим, що з часу відкриття провадження 16.03.2020 року, позивач, на виклики суду жодного разу до суду не з`явилася, не дивлячись на те, що ухвалою суду від 05.07.2021 року її явка була визнана обов`язковою.

В свою чергу, представник позивача адвокат Розумовський О.А., подавши 10.03.2020 року позов до суду в інтересах ОСОБА_3 з`явився до суду вперше більше ніж через півроку після початку підготовчого провадження, також не виконав вимоги суду щодо уточнення позову. На неодноразові виклики до суду не з`являвся. Зобов`язавшись забезпечити явку позивача в судове засідання відповідно до ухвали суду, явку не забезпечив.

В судові засідання призначені на 21.03.2023 року та 09.05.2023 року, ні позивач, а ні її представник до суду не з`явилися, хоча були повідомлені своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача вважає, що позивач та її представник ухиляються від розгляду зазначеної справи, свідомо ігнорують судові засідання та вимоги суду, їх ставлення демонструє відкриту неповагу до суду та до учасників справи.

На підставі зазначеного представник відповідача просила про задоволення клопотання та залишення позову без розгляду.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

В матеріалах справи наявні зворотні повідомлення, щодо своєчасного направлення та повідомлення позивача про дати судових засідань призначених на 21.03.2023 року та 09.05.2023 року.

Таким чином, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач не з`явився до суду повторно без поважних причин.

При цьому, в умовах зверхнадмірного навантаження на районний суд та очікуваннями учасниками справ судових засідань по 3-5 місяців, сторона позивача, яка є найбільш зацікавленою в розгляді справи, жодного разу не з`являлася в судові засідання, рухом справи не цікавилась.

При цьому, в призначені дати судового засідання, які відбувались вже під час введення в країні воєнного стану, районний суд працював в штатному режимі та здійснював розгляд всіх справ, зокрема і цивільних.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.

Отже, підстави для ще одного відкладення судового розгляду відсутні.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України,суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».

Враховуючи викладене, а також, зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання представника відповідача та залишити позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 223, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача СТ Культурний Сад - адвоката Лисенко Валентини Сергіївни про залишення позову без розгляду згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Садівничого товариства Культурний сад, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд визнати дії керівництва Садівничого товариства Культурний Сад щодо передачі земельної ділянки (садової) АДРЕСА_1 сторонній особі неправомірними та зобов`язати СТ Культуний Сад винести на розгляд загальних зборів заяву позивача щодо права користування названою земельною ділянкою залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя Яна Анатоліївна Чернявська