ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3281/21

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/312/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - міжрайонний відділ ДВС по Основ"янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року (місце ухвалення - м. Прилуки) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, проте у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів у останнього виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2021 склала 34 674, 07 грн. Посилаючись на абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, з урахуванням збільшення позовних вимог позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 52 674, 07 грн, та стягнути судові витрати.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20.10.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 в розмірі 34 674, 07 грн, та судові витрати, понесені по справі на правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

В обгрунтування рішення суд послався на те, що відповідачу було відомо про виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, проте, належним чином не виконував обов`язок щодо сплати аліментів у зв`язку з чим утворилась заборгованість яка останнім не оспорювалась у визначений законом спосіб і термін, та станом на 31.05.2021 становить 34 674, 07 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 20.10.2022 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що надана суду довідка про розмір заборгованості не містить печаті, крім того вона значно відрізняється від довідки-розрахунку по аліментам, яка була надана апелянту державним виконавцем наприкінці 2020 року. У спірній довідці відрізняються суми боргу, не враховані оплати за: 26.05.2020 року (400 грн); 21.06.2020 року (1700 грн); 09.09.2020 року (2000 грн); 25.09.2020 року (1400 грн).

В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник зазначає, що він завжди сплачував аліменти та допомагав своїй донці, проте з 22.04.2020 по липень 2020 року він знаходився у відпустці без збереження заробітньої плати на час карантину, а з 14.07.2020 по 31.03.2021 був зареєстрований як безробітний та не мав можливості сплачувати аліменти у повному обсязі. Крім того, у нього є сім`я і малолітня дитина, яка тяжко хвора та перебуває на медичному обліку з 26.09.2017.

Апелянт також не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього на кориисть позивачки судових витрат понесених на правничу допомогу обґрунтовуючи тим, що матеріали справи не містять доказів сплати таких послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Н.М. просить відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 20.10.2022. В обгрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставнівність апеляційної скарги. Щодо розбіжності суми заборгованості зі сплати аліментів між розрахунком наданим відповідачем при подачі апеляційної скарги та розрахунком, який судом взято до уваги, заявник звертає увагу на різний період їх розрахунку. Щодо відсутності печаті на розрахунку заборгованості зазначає, що її оригінал знаходиться у сторони позивача з наявною печаткою. Суперечливим є твердження апелянта про сплату аліментів та допомогу доньці, оскільки за фактом ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання дитини відкрито кримінальне провадження, крім того, відповідач перебуває в працездатному віці, має задовільний стан здоров`я, знає про наявність аліментного обов`язку та боргу по аліментам, проте жодним чином не намагається погасити борг, натомість позивачка намагається створити всі умови належні умови для гармонійного розвитку дитини. Безпідставним є посилання апелянта на те, що у нього є сім`я і малолітня дитина, яка тяжко хвора та перебуває на медичному обліку з 26.09.2017, що не є підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32).

Відповідно до копії виконавчого листа №742/3996/19, виданого 09.12.2020 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, змінено розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , 2011 року народження, на користь ОСОБА_5 , із 1/4 частини його заробітку на тверду грошову суму в розмірі 3 000, 00 грн до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Відповідно до копії виконавчого листа №742/3996/19, виданого 09.12.2020 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, стягнуто з ОСОБА_2 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 в розмірі 3 305,94 грн (а.с. 6).

З розрахунку заборгованості по аліментах від 31.05.2021 міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного Міжрегіонального управління (м.Харків), вбачається, що заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 31.05.2021 становить 34 674, грн (а.с. 10-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачу було відомо про виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, проте, належним чином не виконував обов`язок щодо сплати аліментів у зв`язку з чим утворилась заборгованість яка останнім не оспорювалась у визначений законом спосіб і термін, та станом на 31.05.2021 становить 34 674, 07 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір неустойки за період з травня 2020 року по листопад 2021 року включно, який розраховано на підставі розрахунку заборгованості по аліментам становить 122 494, 51 грн: червень 2020 року = 6077, 32 грн (1109, 00 - сума, яка підлягає стягненню згідно розрахунку х 548 - кількість днів заборгованості х 1%); липень 2020 року - 13 176, 63 грн (2543,75х518х1%); серпень 2020 року - 213, 06 грн (43,75х487х1%); вересень 2020 року - 11 599, 50 (2543,75х456х1%); жовтень 2020 року - 12 780, 00 (3000 - розмір стягнутих аліментів за рішенням суду х426х1%); листопад 2020 року - 11 850, 00 (3000х395х1%); грудень 2020 року - 10 950, 00 (3000х365х1%); січень 2021 року - 8 350, 00 (3000х334х1%); лютий 2021 року - 9 090,00 (3000х303х1%); березень 2021 року - 8 250, 00 (3000х275х1%); квітень 2021 року - 7 320, 00 (3000х244х1%); травень 2021 року - 3 638, 00 (1700х214х1%); червень 2021 року - 5 490, 00 (3000х183х1%); липень 2021 року - 4 590, 00 (3000х153х1%); серпень 2021 року - 3 660, 00 (3000х122х1%); вересень 2021 року - 2 730, 00 (3000х91х1%); жовтень 2021 року - 1 830, 00 (3000х61х1%); листопад 2021 року - 900, 00 (3000х30х1%).

Вбачається, що в розрахунку заборгованості неустойки (пені) у заяві про збільшення позовних вимог позивачкою допущено помилку в розрахунку, а саме за червень 2020 року помилково взято суму для розрахунку в розмірі 1080,20 грн, проте це не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не порушує право позивачки.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 31.05.2021 міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного Міжрегіонального управління (м.Харків), вбачається, що заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 31.05.2021 становить 34 674, грн (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З викладеного вище вбачається, що розмір неустойки, який розраховано за період з червня 2020 року по листопад 2021 року включно, тобто пеня нараховується на наступний місяць після несплати аліментів, перевищує розмір заборгованості аліментів, таким чином, судом правильно враховано ч. 1 ст. 196 СК України, та сума до стягнення пені визначена не більше 100 відсотків заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пені по аліментах значно перевищує суму заборгованості, а тому місцевим судом правильно стягнуто пеню в розмірі 34 674, 07 грн.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_2 виконував, що підтверджує квитанціями наданими як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши надані апелянтом квитанції вбачається, що сплата суми в розмірі 400 грн здійснювалась 26.05.2020 (а.с. 36), де вказано аліменти за травень та яка не повинна входити в розрахунок, оскільки сплачена в травні 2020, а розрахунок проведено у період з червня 2020 року, інші квитанції, які сплачені у червні 2020 року, вересні 2020 року (а.с. 102), березні 2021 року та грудні 2021 року (а.с. 36, 37), не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в урахування доказів сплати аліментів, оскільки такі сплати не зазначені в розрахунку заборгованості по аліментах від 31.05.2021 (а.с. 10-11), який є належним та допустимим доказом, не спростованим апелянтом в належний спосіб.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про сплату ОСОБА_2 аліментів, які за його посиланнями сплачувались, не знайшли свого підтвердження, суду не надано жодного належного та допустимого доказу.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи заявника про те, що він з 22.04.2020 по липень 2020 року знаходився у відпустці без збереження заробітньої плати на час карантину, а з 14.07.2020 по 31.03.2021 був зареєстрований як безробітний та не мав можливості сплачувати аліменти у повному обсязі. Крім того, у нього є сім`я і малолітня дитина, яка тяжко хвора та перебуває на медичному обліку з 26.09.2017.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначеному розмірі, однак допустив заборгованість, крім того, зміна сімейного стану - народження, виховання та догляд дитини в іншому шлюбі - не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 31.05.2021, який здійснено у період з 18.03.2015 по 30.05.2021, боржником аліменти сплачувались не систематично, а за оскаржуваний період згідно розрахунку мається лише три сплати аліментів, а саме у серпні 2020 року в сумі 2500 грн, січні 2021 року - 500 грн, травні 2021 року - 1300 грн (а.с. 11 зворот).

Апелянтом не надано суду належних доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому добровільно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини за спірний період.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище, судом встановлено, що відповідачем допущено заборгованість зі сплати аліментів, розмір заборгованості якої апелянтом належними та доступними доказами не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Разом з тим, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат за правову допомогу в розмірі 2 500, 00 грн, відмовивши в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів було подано представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Ткаченко Н.М. через систему електронний суд. У підтвердження надання правовї допомоги до позову додано копію ордеру (а.с. 4) та додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом Ткаченко Н.М., згідно якого позивачка очікує понести витрати в сумі 2 500, 00 грн (а.с. 7).

Доказів у підтвердження вказаних витрат, а саме: договору про надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, квитанцій, рахунків щодо сплати наданих послуг тощо, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийшов до помилковго висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених по справі на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених по справі на правничу допомогу в розмірі 2 500, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 23.02.2023.

Головуючий Судді :