Справа № 754/8453/22 Головуючий в суді І інстанції Сенюта В.О.
Провадження № 22-ц/824/3038/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

22 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала із відповідачем у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу у період з 2001-2004 роки.

У період спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2019 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 та внесено зміни до актового запису. Крім того, стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку доходу, починаючи з 31.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

З01.09.2021 року ОСОБА_3 почав навчання на контрактній основі у Київському інституті інтелектуальної власності та права НУ «ОЮА» за спеціальністю «Міжнародне право», форма навчання - денна, та наразі є студентом 2 курсу, строк навчання до 30.06.2025 року.

ОСОБА_3 стипендію не отримує, через навчання на денній формі не має можливості повноцінно працювати та самостійно заробляти, а тому потребує фінансової допомоги батьків. Загальна вартість освітніх послуг складає 124000,00 грн., всі витрати на освіту несе вона, проте батько дитини не приймає участі у витратах на здобуття сином вищої освіти.

Вважала, що оскільки ОСОБА_3 розпочав навчання 01.09.2021 року, маючи вік 17 років, аліменти, які були сплачені відповідачем за рішенням суду були аліменти на утримання неповнолітньої дитини і не передбачали оплату навчання.

Вказувала, що 19.08.2021 року вона сплатила за навчання сина грошові кошти в розмірі 15525,00 грн., від відповідача допомога на той час за навчання не надходила, а тому вважала, що стягнення аліментів на навчання має відраховуватися з 19.08.2021 року.

На підставі викладеного, позивачка просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно з 19.08.2021 року і до закінчення навчання. Крім того, позивачка просила стягнути фактично понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року і до 30.06.2025 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 19.08.2021 року і до 30.06.2025 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд не врахував, що 19.08.2021 року вона сплатила за навчання сина грошові кошти в розмірі 15525,00 грн., від відповідача допомога на той час за навчання не надходила, а тому стягнення аліментів на навчання має починатися саме з 19.08.2021 року.

Вказувала, що нею подано належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, однак, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axenv. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім цього, судом встановлено, що стороною позивача не було надано суду детального опису наданих адвокатом послуг із зазначенням витраченого часу, що унеможливлює перевірку обґрунтованості витрат та їхню пропорційність до предмету спору, відсутні докази понесених витрат, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни до актового запису № 2554 від 06.12.2003 року, складеного Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про народження ОСОБА_3 , а саме записати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

Відповідно до копії довідки від 22.07.2022 року ОСОБА_3 , дійсно є студентом 2 курсу Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання за напрямом 293 «Міжнародне право». Термін навчання за освітньо - кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року (а.с.8).Загальна вартість освітніх послуг складає 124000,00 грн.

19.08.2021 року позивачка сплатила за навчання сина грошові кошти в розмірі 15525,00 грн (а.с. 11).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення місцевим судом періоду стягнення аліментів колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, з огляду на таке.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом указаної норми стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 19.08.2021 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року, а відтак, аліменти на його утримання як повнолітнього, який продовжує навчання, підлягають стягненню лише після досягнення ним 18-річного віку, а саме з дня подачі позову, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Разом з тим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні цих вимог, з огляду на таке.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З ч. 3 ст.141 ЦПК України вбачається, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження цих вимог стороною позивача надано: копію договору № 20/09/22 від 20.09.2022 року про надання правової допомоги, копію акту прийому - здачі наданих послуг по договору № 20/09/22 про надання правової допомоги від 20.09.2022 року, з якого вбачається, що сторони погодили, що за підготовку позовної заяви про стягнення аліментів клієнт сплачує адвокату 5 000 грн.

Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вказаних правових норм та висновків Верховного Суду, дійшов необґрунтованого висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, мотиви, з яких виходив суд, відмовляючи у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, не ґрунтуються на нормах законодавства, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих вимог та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: