Справа № 128/1455/15-ц
Провадження № 22-ц/801/471/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 рокуСправа № 128/1455/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),
суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,
секретаря судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
скаржник (боржник) ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (особа, яка подала апеляційну скаргу) Державний виконавець Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клименко Лариса Дмитрівна,
заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Вінницький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клименко Лариси Дмитрівни на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року, постановлену у складі судді Ганкіної І. А. у м. Вінниці, дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її прийняття,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, обгрунтовуючи її тим, що рішенням Вінницького районного Вінницької області від 10 грудня 2015 року з нього стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.
15 січня 2016 року Вінницьким ВДВС у Вінницькому р-ні Вінницької області (правонаступником якого є Вінницький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 49804045, у межах якого здійснювалося примусове виконання рішення.
25 травня 2020 року виконавчий документ було повернуто стягувачу за її заявою, що свідчить напис на виконавчому листі. Надалі за місцем роботи ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відраховувалися добровільно за його заявою аліменти із заробітної плати у частці, що визначена виконавчим листом.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 був мобілізований на військову службу. За його основним місцем роботи йому нараховували зарплату і відраховували аліменти до моменту припинення нарахування оплати мобілізованим працівникам. Оскільки на початку військового вторгнення росії ОСОБА_1 отримував виплати за місцем несення військової служби без роздруківки і складові цих виплат йому не були відомі, він самостійно перераховував аліменти із врахуванням отриманих доходів. Проте йому стало відомо, що згідно п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 , зокрема, з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 було надано довідку за місцем несення військової служби, де зазначено, яку суму грошового забезпечення йому було нараховано помісячно, тому враховуючи перекази, фактично станом на 01 вересня 2022 року переплата по аліментам становить 29 171, 52 грн. Із наданих ОСОБА_1 доказів, з 01 березня по 01 жовтня 2022 року матір`ю дитини отримано в загальному розмірі 92 370, 82 грн, з яких 49 893, 49 грн перераховані ним особисто, а 42 477, 33 грн перераховані за його постійним місцем роботи.
02 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 знову звернулася до ВДВС із заявою про примусове виконання рішення, Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, вказавши, що аліменти скаржник ОСОБА_1 сплатив до 01 серпня 2022 року.
Державний виконавець ОСОБА_4 здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 31 серпня 2022 року наявна заборгованість у розмірі 3 803,88 грн.
13 вересня 2022 року скаржник ОСОБА_1 подав до ВДВС заяву про самостійне виконання рішення суду та всі відповідні квитанції про оплату, довідку про розмір заробітку та перераховані аліменти з місця роботи попередньої та довідку про розмір грошового забезпечення з місця несення військової служби, надано розрахунок суми боргу, із яких чітко видно, що є переплата, а не борг. Також ОСОБА_1 додав до ВДВС заяву про розрахунок заборгованості з урахуванням самостійного виконання рішення суду.
У відповідь на свої звернення скаржник отримав від державного виконавця розрахунок із тією ж сумою заборгованості, а тому скаржник просив суд визнати неправомірними такі дії державного виконавця та зобов`язати її здійснити розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням самостійного виконання рішення.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року скаргу задоволено: визнано неправомірними дії державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) Клименко Л. Д. щодо розрахунку заборгованості по аліментам, який здійснено в рамках виконавчого провадження № 69763400 про примусове виконання виконавчого листа, виданого 28 грудня 2015 року Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, постановленого у цивільній справі №128/1455/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, без урахування самостійного виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 та зобов`язано державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області ЦЗМРУ МЮ (м. Хмельницький) Клименко Л. Д. здійснити повторний перерахунок розрахунку заборгованості по аліментам, який здійснено в рамках виконавчого провадження № 69763400.
Не погодившись із таким рішенням, державний виконавець ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у заяві про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 просила розпочати стягнення аліментів з 01 серпня 2022 року, станом на 30 липня 2022 року вона не має матеріальних претензій по сплаті аліментів до боржника ОСОБА_1 , а тому немає потреби враховувати надані боржником платіжні документи (квитанції) за березень-липень на суму 49 893,49 грн у довідку-розрахунок по сплаті аліментів. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 29 вересня 2022 року направлена на виконання до Військової частини НОМЕР_1 , за період з 01 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року заборгованість відсутня, тому підстав для задоволення скарги немає. Окрім того постановляючи оскаржуване рішення, суд не повідомив державного виконавця про судове засідання 27 грудня 2022 року.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.
В судове засідання апеляційного суду повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, учасники справи не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено такі обставини.

На підставі рішення Вінницького районного Вінницької області від 10 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, 10 грудня 2015 року видано виконавчий лист, який було повернуто стягувачеві 25 травня 2020 року. Заборгованість відсутня (а. с. 20, 70).
05 вересня 2022 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 про примусове стягнення аліментів, яке слід розпочати з 01 серпня 2022 року, відкрито виконавче провадження № 69763400 (а. с. 71).
В заяві ОСОБА_2 від 13 вересня 2022 року зазначено, що станом на 30 липня 2022 року матеріальних претензій по сплаті аліментів до боржника вона не має (а. с. 73).
Із розрахунку заборгованості по аліментах встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року становить 3 803,88 грн (а. с. 21).
14 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до ВДВС заяву пор самостійне виконання рішення суду, у якій зазначив, що при обчисленні розміру заборгованості державним виконавцем має бути враховано, що він здійснював самостійне виконання рішення. Так, з 01 травня 2020 року по 18 липня 2022 року аліменти стягувалися за місцем його роботи на ДП «Вінницьке лісове господарство», а із доходів, отриманих за місцем служби у Військовій частині НОМЕР_1 , він перераховував аліменти стягувачу самостійно, на підтвердження чого надав відповідні квитанції (а. с. 36).
23 вересня 2022 року постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , який отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 78-79).
Станом на 30 вересня 2022 року заборгованість по аліментах за період з 01 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року становить 7 660,9 грн (а. с. 80-81).
Станом на 31 жовтня 2022 року заборгованість по аліментах за період з 01 серпня 2022 року по 31 жовтня 2022 року становить 3 857,01 грн (а. с. 83-84).
Між сторонами існують правовідносини, пов`язані із виконанням судового рішення про стягнення аліментів.

Насамперед апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що справа дійсно розглянута судом першої інстанції без належного повідомлення державного виконавця ОСОБА_4 про день та час судового розгляду. Так, 13 грудня 2022 року судове засідання по справі було відкладене на 27 грудня 2022 року, про що свідчить відповідна довідка (а. с. 89), проте доказів надсилання на адресу ВДВС судової повістки про виклик до суду на вказану дату матеріали справи не містять, відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є підставними.

Тому, виходячи з положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, постановлена у справі ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 20022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Розглядаючи справу по суті, апеляційним судом встановлено, що стягувач звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Подаючи скаргу на дії державного виконавця Клименко Л. Д., ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем неправомірно нараховано заборгованість по сплаті аліментів, оскільки на його думку, навпаки наявна переплата у розмірі 49 893, 49 грн, так як він перераховував кошти стягувачу самостійно з березня по серпень та не був обізнаний, що відповідно до п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 утримання аліментів не провадиться з польового забезпечення, надбавок до заробітної плати й інших сум, які виплачуються замість добових і квартирних;(пп.6) компенсаційних сум, які виплачуються за амортизацію інструментів і зношеність одягу; (пп.7)вартості речового, продовольчого забезпечення або його грошової компенсації; (пп.21).
Отже, зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що боржник ОСОБА_1 не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем.

Боржник ОСОБА_1 категорично заперечує наявність заборгованості за аліментами і вважає проведений державним виконавцем розрахунок неправильним. Думка стягувача стосовно наявності чи відсутності заборгованості по аліментах судом не з`ясована.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо наявності чи відсутності заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14-ц.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого розглянув спір в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір за заявою заінтересованої сторони вирішується судом.

Відтак виходячи з положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції порушено порядок розгляду спору, який виник стосовно визначення розміру заборгованості по аліментах у ході примусового виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не дає оцінки доводам апеляційної скарги щодо правильності проведеного державним виконавцем розрахунку.

Окрім того апеляційний суд зауважує, що державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості по аліментах та видав відповідну довідку, а тому його дії відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, отже, підстав для задоволення скарги, зобов`язання вчинити дії та визначення розміру заборгованості немає.

Таким чином, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга державного виконавця Клименко Л. Д.підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)слід стягнути 2 684 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (платіжне доручення № 55 від 31 січня 2023 року на а. с. 160).

Доказів понесення судових витрат ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клименко Лариси Дмитрівни задовольнити.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця Вінницький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клименко Лариси Дмитрівни, зобов`язанні вчинити дії та визначити розмір заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн понесених ним судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Скаржник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа Вінницький відділ державної виконавчої служби Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місце реєстрації: вул. Винниченка, 29, м. Вінниця.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 , проживає за адресою АДРЕСА_2

Головуючий Т. М. Шемет

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало