Справа № 438/786/22
Провадження 2/438/73/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2023 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі :

головуючого судді - Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та співвласником земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері. Крім його матері зазначена земельна ділянка належала іншим співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_5 співвласником земельної ділянки стала її дочка ОСОБА_2 . До 2021 року усі співвласники користувались земельною ділянкою у добровільно визначених розмірах та межах, рівних між собою. Під час виготовлення документів про право власності на частину земельної ділянки відповідач ОСОБА_2 звернулась до нього за згодою для виділення частки земельної ділянки в натурі, як співвласника. Тоді він звернув увагу на помилку у свідоцтві про право на спадщину, а саме на зазначення розміру земельної ділянки 0,500 га, що перевищує площу ділянки належної усім співвласникам, для виправлення помилки у визначенні розміру земельної ділянки він звернувся до державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори, яким було внесено виправлення з 0,500 га на 0,0500 га, але зазначене виправлення теж є невірним, оскільки 0,1000 га належить на права власності трьом співвласникам. З огляду на те, що за життя частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначалися, підчас оформлення відповідачем ОСОБА_2 спадщини нотаріусом було визначено частку у розмірі 1/3, виходячи із законодавчо встановленої рівності у праві спільної сумісної власності просив визнати за ним право власності на 1/3 частку земельної ділянки успадкованої після смерті його матері.

Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_6 про розгляд справи без його та позивача участі. Позов підтримали, просили задоволити позовні вимоги на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. 22.02.2023 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, а також судові повістки надіслані відповідачу за зареєстрованою адресою його проживання, відповідач не отримав. Проте за змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу. Крім цього, виклик відповідача було здійснено також через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав або інформації про поважність причин неподання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АВВ №389077 від 29.06.1999, посвідченого державним нотаріусом Бориславської нотаріальної контори Дякон Г.І. належить квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка, яка розташована за вказаною адресою площею 0,500га, які останній успадкував після смерті матері ОСОБА_7 (а.с.7).

Право власності померлої ОСОБА_7 на земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданого Бориславською міською радою народних депутатів 07.04.1995, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №366 від 07.04.1995 земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000га, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с.8).

Іншим співвласникам земельна ділянка кадастровий номер :03:020:0056, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №313642874 від 28.10.2022 належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 належить ОСОБА_2 та на праві спільної сумісної власності в розмірі 2/3 ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (а.с. 39).

Як зазначає позивач, наприкінці 2021 року співвласник ОСОБА_2 , спадкоємець ОСОБА_5 , яка померла у 2021 році, повідомила що успадкувала 1/3 частки земельної ділянки по АДРЕСА_2 та має намір виділити її в особисту власність. Для цього їй була необхідна згода інших співвласників земельної ділянки.Саме тоді позивач звернув увагу на помилку в свідоцтві про право на спадщину серії АВВ №389077 від 29.06.1999, а саме розміру земельної ділянки вказаний 0,500га, що перевищує площу ділянки належної усім співвласникам.

Для виправлення помилки у визначенні розміру земельної ділянки у свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.06.1999 після смерті матері ОСОБА_7 , співвласника земельної ділянки по АДРЕСА_2 , позивач звернувся до державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори.

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.1999 нотаріусом було виправлено площу ділянки з 0.500га на 0.0500га (а.с.7). Позивач зазначає, що вказував нотаріусу, що і таке виправлення є помилковим, так як визначає за померлою половину земельної ділянки площею 0,1000 га, належної на праві власності трьом співвласникам.

Зі змісту відповіді державного нотаріуса Панкевича Р. Бориславської державної нотаріальної контори Львівської обл., яка адресована на ім`я позивача ОСОБА_1 вбачається, що нотаріусом 18.02.2022 було зроблено виправлення у свідоцтві про право від 29.06.1999 на спадщину із звіркою з державним актом на землю. Позивачу роз`яснено, що на цьому повноваження нотаріальної контори закінчується (а.с.12).

З огляду на зазначене у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про спадкування позивачем земельної ділянки після смерті його матері ОСОБА_7 , проте зазначено, що ОСОБА_7 належало на праві спільної сумісної власності 2/3 частки земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ч 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частиною 1 ст. 131 Земельного кодексу України передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.

За правилами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачу, як спадкоємцю першої черги після смерті матері, ОСОБА_7 , стало належати 2/3 частини земельної ділянки, як зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування після смерті матері не підлягають до задоволення. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1000га, після смерті ОСОБА_7 , оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що померлій ОСОБА_7 належало 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:020:0056.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй заяві позивач просив суд залишити за ним сплачений судовий збір.

На підставі викладеного та ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_2 , призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:020:0056, успадкованій після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витати в розмірі 992,40 грн. залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2023.

Суддя О.Б. Хемич