Справа № 354/1300/22
Провадження № 4-с/354/4/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді: Єрмак Н.В., за участю секретаря Подюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Яремче Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Яремчанського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гуменюка В.В., -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Яремчанського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гуменюка В.В., яка полягає в незнятті арешту із нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №6143223.

Обґрунтовуючи доводи скарги, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого заведена спадкова справа, а єдиним спадкоємцем є заявниця. Згідно із відповіддю Яремчанського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №6143223 про стягнення із ОСОБА_2 на користь держави штрафу у сумі 17 грн. Арешт було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Зазначено, що на даний час виконавче провадження знищено у зв`язку і закінченням строку зберігання. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 за постановою серії АА №418985 державного виконавця ДВС м.Яремче від 25.02.2008 року у ВП №6143223 було накладено арешт та заборону на його відчуження. Вказаний штраф у сумі 17 грн. було сплачено за межами виконавчого провадження, а виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження ( в редакції чинній на час розгляду справи) у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю і в подальшому знищено. Однак, арешт не було знято. Оскільки, штраф боржником за його життя був сплачений в повному обсязі, доцільність існування арешту відсутня, а його наявність порушує права заявника як спадкоємця майна. ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою до ВДВС про зняття арешту із нерухомого майна, однак їй відмовлено у знятті арешту із нерухомого майна, та зазначено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Скаржник та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник Яремчанського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 зазначає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, судом встановлено, щозгідно відповіді Яремчанського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №8227 від 31.08.2022 року, 25.02.2008 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №418985 від 25.02.2008 року, виконавче провадження №6143223 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 17 грн. штрафу.

Згідно листа Надвірнянської держнотконтори від 07.07.2022 року №02-14/363 спадкоємцем за законом майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дочка ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.09.2022 року, реєстраційний номер обтяження №6659087, постановою ДВС м.Яремче АА №418985 від 25.02.2008 року, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 .

Таким чином, аналізуючи зібрані по скарзі докази, суд дійшов висновку про те, що вимоги скаржника про скасування арешту із нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження №6143223, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-450 ЦПК України , суд,-

ухвалив:

Скаргу задовольнити, зняти арешт із нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження №6143223.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Н. В. Єрмак