БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2077/22
Провадження № 2/497/80/23
УХВАЛА

про розгляд заяви про відвід

13.03.2023 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., без участі сторін, розглядаючи у приміщенні суду в м.Болград заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі №497/2077/22 (провадження №2/497/80/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2023р. через канцелярію суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід, яка була призначена до розгляду без виклику сторін.

Згідно ч.ч.1-3,7,8ст.40 чинного ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, що встановлений ч.1ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. Тому, виходячи з вищевикладеного, про дату, час і місце вирішення питання за вищевказаної заяви сторони не повідомлялися, оскільки суддею ухвалено розглядати її без виклику сторін.

Вивчивши доводи заяви про відвід та матеріали справи в електронному варіанті, оскільки вона не повернулася з суду апеляційної інстанції, суд з`ясував наступне.

21.10.2022 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який підписав власноруч. Судом 27.10.2022р. був витребуваний РНОКПП з метою отримання довідки про місце проживання відповідача, 22.10.2022р. судом отримана відповідь.

А, 05.11.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку загального провадження (оскільки клопотання по відкриття провадження у спрощеному порядку до позову не було додано у тексті позову лише стверджувалося, що справу позивач вважає малозначною), та підготовче судове засідання було призначене на 30.11.2022р. з витребуванням доказів за клопотанням позивача суд витребував в приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Ажинтарева В.В. докази: витяг зі спадкового реєстру та копію спадкової справи щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, ухвалою суду від 30.11.2022р. були задоволені клопотання представників позивача та відповідача про відкладання розгляду справи на іншу дату для ознайомлення з матеріалами спадкової справи судове засідання було відкладене на 10:00 годину 20.01.2023 року, але справа була знята з розгляду з-за відсутності у приміщенні суду електропостачання в цей день з 09:10 до 12:20 (акт, складений керівником апарату суду №16 від 10.12.2023р., а.с.123), та продовження підготовчого судового засідання призначено ухвалою суду на 20.02.2023р.

Перед початком підготовчого судового засідання до матеріалів справи надійшла заява позивача з клопотанням, яким він просив допустити до участі у справі у судових засіданнях його представника за довіреністю гр. ОСОБА_4 , що має юридичну освіту, але не є адвокатом, посилаючись на те, що справа є малозначною виходячи з предмету спору стягнення боргу за розпискою.

Ухвалою суду від 20.02.23 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про допуск до участі у даній справі в якості його представника гр. ОСОБА_4 , та призначене наступне судове засідання на 10:00 годину 16.03.2023р. Це рішення судом мотивовано тим, що "предметом даного, вищевказаного позову, є стягнення одним з двох спадкоємців позивачем ОСОБА_1 з другого спадкоємця з відповідача ОСОБА_2 боргу саме за борговою розпискою спадкодавиці від 19.04.2019р. стосовно її боргу перед ним, спадкоємцем ОСОБА_1 ". Тому, на думку суду, і судом у цій ухвалі також зазначено, що у даній справі: "... вбачається спір між спадкоємцями, спадщина в повному обсязі ще не оформлена, договір про розподіл спадкового майна між спадкоємцями відсутній, матеріали справи містять відзив на позов, яким відповідач не погоджується з вимогами позову в повному обсязі (а.с.107), тобто, маємо фактичний спір про права сторін, що стосуються спадкового майна, яке ще не оформлене і не розподілене, а тому, на думку суду, справа за цією підставою має статус і категорію «справа у спорі щодо спадкування», оскільки спадкодавець є боржником перед позивачем і третьою особою банком, який підлягає притягненню до участі у справі як зацікавлена особа, а тому має місце не лише спір стосовно зобов`язальних правовідносин, а правовідносини що виникли між спадкоємцями боржника й вирішуються у порядку положень ст.1282 ЦК України, як зазначено у постанові ВС у справі №640/6274/16-ц від 18.09.2019р., який вказав, що при вирішенні цієї категорії справ суди мають встановити: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені у чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора (перевірити розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця. Також, Верховний Суд вказав, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість має спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Як зазначено вище, ч.4ст.274 ЦПК України регламентовано, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування, а ст.131-2 Конституції України, захищаючи права особи, регламентує, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення, винятки щодо представництва в суді допускаються лише у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Тому, оскільки, відповідно до ч.4ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування, і дане провадження розглядається не у спрощеному позовному порядку, до того ж стосується спору щодо спадкування боргу, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ст.131-2 Конституції України, захищати права позивача здійснювати представництво його особи у суді, у даному випадку, має виключно адвокат, а тому суд не має повноважень для дозволу представнику сторони, який не є адвокатом, у судових засіданнях в статусі представника учасника судового засідання".

Вищевказана ухвала від 20.02.23 року була оскаржена, але ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.03.2023р. апеляційна скарга була повернута заявнику без розгляду у зв`язку з тим, що така ухвала окремому оскарженню не підлягає. Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 08.03.2023р. додана до заяви про відвід, справа ще не повернулася з Одеського апеляційного суду.

З тексту вищевказаної заяви про відвід вбачається, що доводи заявника, окрім посилань на численну судову практику національних судів та Європейського суду з прав людини зводяться до безпідставного та нічим необґрунтованого, не підкріпленого будь-якими доказами та конкретними відомостями твердження щодо наявності в нього і його представника недовіри до головуючого судді Кравцової А.В.

Так, на твердження заявника, він та його представник мають сумніви щодо правомірних очікувань об`єктивного та неупередженого характеру щодо розгляду справи саме цим головуючим, посилаючись як на підставу своєї недовіри та заявлення відводу на незгоду з судовим рішенням, а саме, з постановленням головуючим вищевказаної ухвали від 20.02.23 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про допуск до участі у даній справі в якості його представника гр. ОСОБА_4 , який не має адвокатського свідоцтва.

Проте цей факт не є доказом упередженості та необ`єктивності головуючого судді, на що посилається заявник, а свідчить лише про незгоду заявника з судовим рішенням, для чого існує інший порядок захисту права.

Відповідно до ст.2,3,10 чинного ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Цивільні справи вирішуються судом на підставі чинного законодавства за умов, що виключають сторонній вплив на нього.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу. Можливість заявити відвід суду має забезпечити надійний захист процесу від ймовірного негативного впливу з боку упередженого суду.

Статтею 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді, серед яких якщо суддя «… прямо чи побічно заінтересований в результаті розгляду справи» та «… є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

А метою відводу судді є недопущення до вирішення справи упередженого судді, підстави ж для відводу судді можуть мати об`єктивний чи суб`єктивний характер.

Об`єктивною підставою для відводу судді є його попередня участь у справі, а саме те, що під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання зазначені обставини є безумовними підставами для відводу, і в разі її наявності суддя має заявити самовідвід. Під визначенням "попереднє вирішення справи" слід розуміти усі випадки, коли дана справа розглядалася у судовому засіданні незалежно від того, чи завершився її розгляд постановленням рішення суду. Підставою для відводу може бути лише безпосередня участь судді, про відвід якого йдеться, у цій справі.

Об`єктивною та безумовною підставою для відводу головуючому є також родинні стосунки з особами, які беруть участь у справі.

Перелік родичів є виключний. Не має правового значення та не може бути підставою для відводу за п.1 ч.1 статті 36 ЦПК України кумівство та інші форми соціальної спорідненості осіб, але, водночас, ці обставини є іншими обставинами, які обґрунтовано можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, та є самостійною підставою для відводу судді, оскільки формулювання п.5ч.1ст.36 ЦПК України свідчить про те, що підстави для заявлення клопотання про відвід не носять вичерпного характеру.

Таким чином, пряма чи побічна заінтересованість судді в результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу.

Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер.

Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору в нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки.

Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими. Наприклад, суддя може заявити самовідвід з цієї підстави, якщо він або його близькі родичі у тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін.

Відповідно до ч.3ст.39 ЦПК України, відвід має бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання… Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, - якщо про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Крім того, ч.4ст.36 ЦПК України визначено, що "Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу".

Адже сторона, що не згодна з рішенням судді має процесуальну можливість оскаржити його в апеляційній інстанції, і лише суд апеляційної інстанції може зробити висновок про законність і обґрунтованість рішення судді першої інстанції, а тому ця підстава не може бути обґрунтуванням у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід від розгляду справи головуючого судді Кравцової А.В.

Інших доказів на підтвердження інших підстав, що можуть бути визнані такими, що є підставами для задоволення відводу головуючому судді Кравцовій А.В. не вбачається.

Таким чином, твердження заявника у даній заяві про відвід про наявність в нього обґрунтованих підстав вважати, що головуючий підлягає відводу є лише припущенням, що не ґрунтується на обґрунтованих доводах і не підкріплені відповідними доказами.

Численна ж судова практика як національних судів, так і європейського суду з прав людини, на яку посилається заявник як на підставу для відводу, у даному випадку, не узгоджується з обставинами справи та підставами і предметом даної заяви.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., що ратифікована Верховною Радою України (ЗУ від 17.07.1997р. №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, що встановлений Законом. Проте, Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Так, ще Пленумом Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. (абз.2 п.1.2.1 Постанови) було визначено, що: не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з ухваленням суддями рішень в інших справах.

Чинним законодавством не передбачено, якими саме засобами доказування можуть бути доведені підстави для відводу, зокрема, чи допускається доведення обґрунтованості відводу показаннями свідків. Виходячи з сутності судового доказування, яке має на меті переконати суд в існуванні певних фактів, вважається, що доказування підстав для відводу, який вирішується самим суддею, не має практичного сенсу, оскільки докази оцінює суддя, якому заявлено відвід.

Так, обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, можуть бути, у тому числі, незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Для того щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони також мають бути доведеними.

Спеціальною підставою для відводу судді є також й порушення порядку визначення судді для розгляду справи, який встановлений частиною третьою статті 14,33 цього Кодексу. Отже, якщо суддя чи колегія суддів сформована без дотримання встановленого порядку, відвід підлягає задоволенню.

Чинними нормами ЦПК України, а зокрема, його ст.ст.12 і 13 визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Але суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Позивачем ОСОБА_1 , в його заяві про відвід від 13.03.2023р., а також у доводах заяви, на її обґрунтування, не надано суду відомостей і доказів того, що головуючий суддя Кравцова А.В. є прямо чи побічно заінтересованою в розгляді справи з його позовом, а також заявником не надано суду відомостей і доказів упередженості головуючого судді, а саме, доказів того, що головуючий є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у даній справі. Крім того, заявником відводу не доведено, що головуючий суддя має стосунки в розумінні кумівства та інших форм соціальної спорідненості з учасниками даної справи, тобто, що вона прямо чи побічно зацікавлена в розгляді даної справи, або від результату вирішення даного спору в судді виникнуть, зміняться або припиняться певні права чи обов`язки; а також, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими, зокрема, наприклад, якщо він або його близькі родичі в тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін; так як і не надано доказів і відомостей того, що суддя вчиняв незаконні дії під час розгляду справи, ігнорував законні вимоги сторони, створював перешкоди для реалізації процесуальних прав, нерівно ставився до сторін, нетактовно себе поводив, тощо.

Суду також не надано й доказів того, що при автоматичному розподілі справи для розгляду були вчинені будь-які будь-ким порушення вимог чинного законодавства, оскільки головуючий суддя був визначений автоматичним розподілом для розгляду вищевказаного позову, об`єктивних доказів його упередженості з їх розгляду не вбачається, а тому, встановивши, що заявником відводу не надано будь-яких доказів на доведення наявності факту упередженості головуючого у справі, вбачається, що заявник керувався лише припущеннями, які нічим не підкріплені,

Оскільки не вбачається іншої, ніж вищевказана, підстави для задоволення вимоги щодо відводу судді Кравцовій А.В. головуючому у даній цивільній справі вбачаються підстави для залишення заяви про відвід без задоволення виходячи з мотивів, викладених вище.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.33,36,37,39,40,260,261 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі №497/2077/22 (провадження №2/497/80/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця.

Передати до канцелярії Болградського районного суду Одеської області заяву про відвід відповідно до ч.3ст.40 ЦПК України - для визначення іншого судді у порядку ст.33 ЦПК України для її розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання суддею відповідно до вимог ст.261 ЦПК України. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А.В. Кравцова