Номер провадження: 22-ц/813/1976/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», про визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії приватного виконавця.

17 червня 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця, в якій скаржник просить суд:

-визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.01.2020 року у виконавчому провадженні №58790513;

-визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 16.04.2020 року у виконавчому провадженні №58790513;

-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича по проведенню оцінки майна, визначеної у «Звіті про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 », дата складання звіту 04.05.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ПП «Брокбізнесконсалт» та підписаному директором ПП «Брокбізнесконсалт» Богдановою Г.В. та оцінювачем ОСОБА_3 ;

-визнати протиправною оцінку майна, визначену у «Звіті про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 », дата складання звіту 04.05.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ПП «Брокбізнесконсалт» ОСОБА_4 та оцінювачем ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог, скаржниця посилається на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП №58790513, з примусового виконання виконавчого листа №520/16369/13-ц, виданого 16.02.2016 року Київським районним судом міста Одеси, боржником за яким є ОСОБА_1 , яке відкрито на підставі постанови від 03.04.2019 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем 22.01.2020 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої здійснено опис квартири АДРЕСА_2 та встановлено обмеження права користування ним.

16 квітня 2020 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Брокбізнесконсалт», яким 04. 05.2020 року складено звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_2 .

Так, скаржниця стверджує, що вона не отримувала належним чином копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, за наслідком чого наступні дії є протиправними. Крім того, під час складення постанови про опис та арешт майна боржника, приватним виконавцем не було повністю відображено інформацію про характеристики квартири та взагалі не було здійснено внутрішнього огляду квартири, що значним чином впливає на оцінку майна. Через несповіщення її ОСОБА_1 про здійснені виконавчі дії з опису спірного майна та призначення суб`єкта оціночної діяльності, вона була позбавлена можливості надати заперечення і пояснення стосовно цих дій. Також, скаржниця вважає протиправною оцінку спірного майна, оскільки суб`єкт господарювання виготовив звіт без здійснення візуального огляду приміщення, на основі поданих замовником документів, а у звіті керуючись «принципом обережності» стан об`єкта оцінки прийнято як «задовільний», що підтверджує не дослідження характеристики і властивостей квартири боржника, що впливає на суттєве заниження вартості майна і значним чином впливає на інтереси скаржника.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова компанія «Геліос», про визнання дій та рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити скаргу на дії приватного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) ОСОБА_1 не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження;

2) вартість майна, яка зазначена у «Звіті про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 » є заниженою.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 22 лютого 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вирішуючи дане питання суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/16369/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

23 лютого 2015 року Київським районним судом м. Одеси у цивільній справі №520/16369/13-ц було ухвалено рішення, яким позов Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м в тому числі житловою 115,4 кв.м, що належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 грн. 52 коп. та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відстрочено виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стягнути з ОСОБА_5 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1720 грн. 50 коп. з кожного. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки - припиненим.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року по цивільній справі №520/16369/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та змінено рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, виключивши із резолютивної частини рішення посилання на відстрочку виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В інший частині рішення залишено без змін.

13 лютого 2017 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору розірваним, договору іпотеки припиненим додаткове рішення, яким відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №0 від 22.01.2007 року у розмірі 96966,53 доларів США.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року повернуто ОСОБА_1 .

Отже, рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року у цивільній справі №520/16369/13-ц, змінене рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року, набрало законної сили 26 серпня 2015 року.

16 лютого 2016 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №520/16369/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м в тому числі житловою 115,4 кв.м, що належить ОСОБА_1 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 гри. 52 коп. та застосувати спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог мт.38 Закону України «Про іпотеку».

03 квітня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича було відкрито виконавче провадження №58790513, з примусового виконання виконавчого листа №520/16369/13-ц, виданого 16.02.2016 року Київським районним судом м. Одеси.

22 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було проведено опис квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним.

Як вбачається з постанови, виконавчі дії і постанова складена в присутності представника стягувача та двох понятих, за відсутності боржника.

16 квітня 2020 року приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №58790513 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» для визначення ринкової вартості описаного майна.

16 квітня 2020 року оцінювачем ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» ОСОБА_3 , за підписом директора ПП ОСОБА_4 складено звіт про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , складення якого закінчено 04.05.2020 року.

Відповідно до звіту, ринкова вартість квартири, загальною площею 210,2 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 16.04.2020 року складає 3 318 785,00 грн., що дорівнює еквівалент 121 916 доларів США.

Згідно протоколу №537087 проведення державним підприємством «СЕТАМ» електронних торгів від 05.05.2021 року щодо реалізації квартири АДРЕСА_2 , лот №456615, ОСОБА_2 стала переможцем торгів, за ціною продажу лота за 2 323 149,50 грн.

Відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.05.2021р., виданого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. в рамках виконавчого провадження ВП №58790513, переможець торгів перерахував ціну продажу у розмірі 2 323 149,50 грн., та отримав відповідний акт, який є підставою для видачі покупцеві свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

У відповідності до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №266299707 від 19.07.2021 року, 18.05.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами. Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів. Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обов`язковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як суб`єктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, аpp. no. 4451/70).

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.(ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З виконавчого листа №520/16369/13-ц, виданого 16.02.2016р. Київським районним судом м. Одеси вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 , саме за якою на ім`я боржника, приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. було скеровано разом з рекомендованим поштовим відправленням копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№58790513 від 03.04.2019 року, що підтверджується наданим скаржником до суду поштовим конвертом про повернення поштової кореспонденції без вручення.

Приймаючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що приватним виконавцем належним чином було скеровано на ім`я боржника ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58790513, за адресою, зазначеною у виконавчому документі №520/16369/13-ц, зі скеруванням якої боржниця у відповідності до приписів ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», вважається повідомленою про початок примусового виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2015 року по цивільній справі №520/16369/13-ц, змінене рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року.

Також, аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечать положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20), від 26 липня 2021 року по справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61-6879св21).

За наслідком чого, суд першої інстанції правильно вважав доводи скаржниці в цій частині стосовно не належного її повідомлення про початок виконавчого провадження ВП №58790513, безпідставними.

Стосовно інших доводів скаржниці, суд першої інстанції вмотивовано зазначив наступне.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч.2 ст. 56 вказаного Закону, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються зокрема якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Пунктом 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5, встановлено, що після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

- назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

- якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

- якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

- прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

- відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

- якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

- відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;

- зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Відповідно до оскаржуваної постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.01.2020 року, згідно якої було проведено опис квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , вбачається, що вона містить інформацію про загальну площу, кількість кімнат (приміщень), їх площу та призначення, поверх на якому розташована квартира, інформацію про підсобні приміщення та споруди, що відповідає даним зазначеним у технічному паспорті на квартиру, виготовленого КП «ОБМТІ та РОН» 15.12.2006 року, наданим до суду скаржником.

Також з постанови вбачається, що приватним виконавцем з урахуванням відсутності боржника під час здійснення опису квартири належним чином було залучено двох понятих у відповідності до ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що дії державного виконавця щодо опису та арешту спірного майна відповідають положенням ч.2, 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказана постанова не містить інформації про матеріали стін, оскільки впливає на вартість спірного майна, як на підставу для скасування постанови, суд першої інстанції правильно вважав не достатніми, оскільки такі дії виконавця не свідчать про порушення права чи свободи скаржника, одночасно враховуючи наступне.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що постанова про опис та арешт майна боржника була прийнята виконавцем 22.01.2020р. і сторони в десятиденний строк з дня її винесення не повідомили виконавця про досягнення згоди щодо вартості майна, у виконавця було встановлене законом право на прийняття постанови від 16.04.2020р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до п.8 розділу 2 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача. У постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій. У постанові обов`язково зазначається попередження про відповідальність зокрема суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання (оцінювачу) - за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна;

Як вбачається, ПП "БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ" має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, а ОСОБА_4 є директором цієї юридичної особи.

Досліджуючи постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 16.04.2020 року встановлено, що вона має усі обов`язкові попередження та фактичні дані, які визначені Інструкцією № 512/5.

Як вже судом першої інстанції було встановлено, 16 квітня 2020 року оцінювачем ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» ОСОБА_3 , за підписом директора ПП ОСОБА_4 складено звіт про незалежну оцінку квартири, загальною площею 210,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , складення якого закінчено 04.05.2020 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири, станом на 16.04.2020 року складає 3 318 785,00 грн., що дорівнює еквівалент 121 916 доларів США.

У відповідності до частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Отже, залучивши суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Доводи скаржника на підтвердження посилань стосовно не належного її повідомлення про винесені оскаржувані постанови про опису та арешт майна боржника та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності , суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими та безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд звернув увагу, що під час розгляду справи, скаржником та її представником не заявлялось жодного клопотання про витребування належним чином завірених копій чи оригіналів для огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №58790513, за наслідком чого суд позбавлений можливості прийняти вказані доводи скаржниці, без підтвердження належними доказами.

Також скаржницею не надано до суду жодного доказу, що вона зверталась до приватного виконавця з запереченнями та незгодою проти наданого ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» звіту про незалежну оцінку квартири та надавала виконавцеві належні докази на підтвердження спростування викладених в ньому висновків, або виконавцем відмовлено у рецензуванні звіту.

Щодо посилань заявника на те, що вартість об`єкту оцінки є заниженою, суд першої інстанції вмотивовано не прийняв їх до уваги, виходячи з наступного.

За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до ч.1 ст.9 вказаного Закону, методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 затверджено НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав".

Відповідно до положень Національного стандарту № 1, Необ`єктивна оцінка це оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки (абзац чотирнадцятий пункту 3 Н.С. № 1).

Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (частина друга статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Під час розгляду справи заявник не довів належними і допустимими доказами факту заниження вартості об`єкта оцінки у звіті про незалежну оцінку майна від 16.04.2020 року.

Щодо наданого ОСОБА_1 до суду висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, складеного 15.05.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Компанія «Парус», на підтвердження заниження вартості оцінки майна у звіті про незалежну оцінку майна від 16.04.2020 року, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Відповідно до поданого скаржником висновку, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , складає 3 998 438 грн., що еквівалентно 149 871 доларів США, що є більшим значенням ніж вартість цього об`єкту у звіті, складеного 16 квітня 2020 року оцінювачем ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» ОСОБА_3 , відповідно до якого ринкова вартість квартири складає 3 318 785,00 грн., що дорівнює еквівалент 121 916 доларів США.

Як вбачається з поданного скражником висновку, оцінювач в якості джерел інформації для дослідження об`єктів порівняння використовував інформацію, отриману, з сайтів мережі інтернет станом на 15.05.2020 року. що є пізнішим строком ніж дані отримані оцінювачем станом на час проведення спірного звіту, а саме 16.04.2020 року.

Даних про зміну ринку та інших факторів, що впливають на ринкову вартість нерухомого майна у період з 16.04.2020 року по 15.05.2020 року, оцінювачем у поданому висновку не наведено.

Крім того, необхідно враховувати, що у поданому скаржником висновку, оцінювач встановив, що стан досліджуваного об`єкту слід визначити, як «добрий», що відповідає висновкам оцінювача у спірному звіті від 16.04.2020 року.

Приймаючи застосування оцінювачем іншої дати для проведення дослідження, суд правильно не прийняв поданий ОСОБА_1 висновок від 15.05.2020 року в якості належного доказу підтверджуючого заниження вартості оцінки майна у звіті про незалежну оцінку майна від 16.04.2020 року.

Також, вказаний висновок жодним чином не спростовує висновків здійснених оцінювачем в оспорюваному звіті, не доведено підстав, які відповідно до Національного стандарту № 1 підтверджують необ`єктивність та неякісність (недостовірність) оцінки, проведеної у звіті про незалежну оцінку вартості майна від 16 квітня 2020 року.

За наслідком чого суд першої інстанції правильно вважав, що визначення вартості майна боржника проведено з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», постанови Кабінету Міністрів України № 1891 «Про затвердження Методики оцінки майна», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна».

Разом з тим, суд прийняв до уваги, що у відповідності до статті 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами.

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування і оцінювачі, які працюють у їх складі, несуть відповідальність відповідно до законів у межах положень та посадових інструкцій, що регламентують їх діяльність.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 вказаного Закону).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18).

За наслідком викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що викладені доводи ОСОБА_1 в обґрунтування скарги на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. вчинені в рамках виконавчого провадження ВП №58790513, є необґрунтованими, безпідставними, а також скаржником жодним чином не доведено інших обставин, які б могли вплинути на дії та рішення приватного виконавця станом на момент їх вчинення і постановлення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. вчинено дії та прийнято рішення відповідно до закону, в межах повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльності були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, з аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що приватним виконавцем належним чином здійснено виконавчі дії з опису та арешту майна, призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, звіт про незалежну оцінку майна відповідає відповідним нормативно-правовим актам з оцінки майна, у зв`язку з чим суд вважає скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, необґрунтованою та підлягаючою залишенню без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неповідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

На підставі матеріалів виконавчого провадження, які наявні у томі ІІ справи №520/16369/13-ц (апеляційне провадження №22-ц/813/1717/23) встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2019р. надсилалась ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , про що свідчить інформаційна довідка (а.с. 28) та повернулась на адресу приватного виконавця з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання») (т.2 а.с. 28).

Таки чином, колегія суддів дійшла висновку, що приватний виконавець Парфьонов Г.В. виконав положення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно заниження вартості нерухомого майна у звіті, то колегія суддів зазначає, що Звіт про оцінку майна, наданий ОСОБА_1 , зроблений більш пізніми датами, та вартісні показники є різними, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Скарга на дії приватного виконавця розглянута судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк