Справа №295/6030/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі судового засідання Карпішиній С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Антонович О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05.02.2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №К3S0АЕ000026083, згідно умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 19 214,77 дол. США на термін до 04.02.2013 року. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому 31.01.2012 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача та рішенням від 12.03.2012 року позов задоволено. Разом з тим, як вказує представник позивача, винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 15 804,71 дол. США. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року, тобто за період з 05.02.2008 року по 31.01.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 31.01.2012 року з 03.02.2012 року по 13.05.2022 року відповідач має заборгованість в розмірі 4 871,43 дол. США., яка складається з 4 871,43 дол. США 3% річних від простроченої суми, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2 481 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 21.07.2022 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Додав, що заочне рішення суду від 12.03.2012 року долучили з метою підтвердження суми, на яку нараховували 3% річних. Тіло кредиту більше 13 939,33 дол. США, так як позичальник ще одержав 5 275,45 на сплату страховки (п. 17.1.7 договору). Наскільки відомо представнику банку, крім позову про звернення стягнення був ще виконавчий напис, який в подальшому скасовано. Рішення суду про звернення стягнення не виконано. Про стягнення боргу з позовом АТ КБ «ПриватБанк» не звертався. Заборгованість за рішенням про звернення стягнення була встановлена станом на 31.01.2012 року і щоб не було подвійного стягнення 3% річних банк вираховував із 03.02.2012 року. Представник вважає, що банком не пропущені строки давності, так як порушення прав банку є триваючим.

Представник відповідача адвокат Антонович О.С. в судовому засіданні зазначила, що в позові вказано, що було рішення суду про звернення застави, але нічого не зазначено про його виконання. Також немає даних про будь-яке виконання за виконавчим написом, котрий в подальшому визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просила врахувати строки позовної давності. Відповідач зазначив, що наразі в нього автомобіль стоїть в гаражі, за призначенням не використовується. Також у відповідача є техпаспорт. Звертала увагу, що протягом останніх 12 років від банку та виконавця не вчинялось жодних дій щодо примусового виконання рішення про звернення стягнення на транспортний засіб.

Заява про застосування строків позовної давності окремо була викладена у письмовій формі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір №К3S0АЕ00000016, згідно умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 13 939,33 дол. США на термін до 04.02.2013 року з процентною ставкою 10,56 % річних, а позичальник зобов`язався прийняти, повернути кредит і сплатити проценти за його користуванням, а також інші платежі відповідно до умов договору. З метою виконання зобов`язань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 5 275,45 дол. США для сплати чергових страхових платежів (п. 2.1, 17.1.7 договору).

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом від 31.01.2012 року та заочним рішенням суду від 12.03.2012 у справі №2/0417/1987/2012 за позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення позов задоволено частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором №К3S0АЕ00000016 від 05.02.2008 року, а саме Toyota моделі Celica, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитно-заставним договором в розмірі 291 793,05 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком поточна та прострочена сума заборгованості за тілом кредиту станом на 03.02.2012 року становить 15 804,71 дол. США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується зі строком дії (припинення дії) договору, так і з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення в лютому 2012 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, банк змінив строк виконання зобов`язання з 04.02.2013 року на 03 лютого 2012 року.

Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» використало згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, шляхом звернення до суду із зазначеним позовом.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Пунктом 14.11 кредитно-заставного договору № К3S0АЕ00000016 від 05.02.2008 року сторони, керуючись приписами статті 259 ЦК України, встановили строк позовної давності тривалості 5 років виключно за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки.

Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та на час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 30.04.2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423).

Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, від 15 серпня 2022 року №2500-IX, від 16 листопада 2022 року №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №59/2023 якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України 23 червня 2022 року (зазначена дата вказана на конверті та враховується судом відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України), то стягненню підлягають такі відсотки за період з 12 березня 2017 року в межах загальної позовної давності, так як із 12 березня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк продовжено згідно із законом на строк дії такого карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

При цьому суд вважає безпідставним нарахування трьох процентів річних за період із 24.02.2022 року, оскільки згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу

Установивши, що відповідачем ОСОБА_2 не виконане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2012 року, не повернуто належні позивачу кошти, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК У країни у розмірі 2 349,92 доларів США, які нараховані за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто за останні три роки, які передували подачі цього позову, із урахуванням передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України продовження передбаченого статтею 257 ЦК України строку на строк дії карантину та закріпленого законодавцем звільнення позичальника у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування від визначеної статтею 625 цього Кодексу відповідальності.

В решті позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 03 лютого 2012 по 11 березня 2017 року та з 24 лютого 2022 по 13 травня 2022 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №602/1082/19.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Пунктом 17.1.2 кредитно-заставного договору № К3S0АЕ00000016 від 05.02.2008 року сторони визначили валюту кредиту долар США (USD).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 196,80 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2 349,92 доларів США за кредитно-заставним договором № К3S0АЕ00000016 від 05.02.2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 196,80 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя