провадження № 22-ц/824/1685/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсною третейську угоду, укладену у вигляді третейського застереження у п. 5.6. Договору підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності від 27 травня 2014 року діяла ОСОБА_3 , було укладено Договір підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Проект договору був наданий ОСОБА_3 і вона категорично наполягала на підписанні саме запропонованого нею варіанту договору, який крім інших умов, містив третейське застереження. ОСОБА_2 з умовами погодився, оскільки не збирався порушувати умови договору. Крім того, об`єм передбачених договором робіт та їх складність не передбачали ускладнень у його виконанні та затягуванні у виконанні з його сторони, як виконавця за договором. Таким чином, у Договір підряду від 08 вересня 2016 року було включено третейське застереження, за яким сторони визначили, що у випадку неможливості вирішення спорів і розбіжностей шляхом переговорів спір вирішується у постійно діючому третейському суді при Асоціації «Бона - Деа» (м. Київ, вул. Братиславська, 14-Б) у письмовому порядку, відповідно до його регламенту» (пункт 5.6. Договору підряду від 08 вересня 2016 року). Однак, третейське застереження є таким, що не відповідає частинам 2 та 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а тому у відповідності до ч. 7 вказаної норм є недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати абзац 14 мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасних висновків при прийнятті оскаржуваного рішення, поклавши в його основу обставини і факти, що не досліджував і не міг встановлювати. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що твердження суду, викладені в абзаці 14 мотивувальної частини оскаржуваного рішення не мали відображатися в даному рішенні, оскільки суд не міг встановлювати обставини щодо невиконання або неналежного виконання договору підряду від 08 вересня 2016 року. Справа №753/20924/21 про визнання недійсною третейської угоди, укладеної у вигляді третейського застереження у п. 5.6. Договору підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири. Обставини щодо належного або неналежного виконання Договору підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири суд не міг досліджувати, оскільки дані обставини не стосуються предмету зазначеної справи. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції розглядав справу за правилами загального позовного провадження і прийняв своє рішення з оголошенням вступної та резолютивної частини в залі суду з викликом сторін, а додаткове рішення, яке є невід`ємною складовою основного судового рішення, прийняв за результатами розгляду тієї ж справи, яке здійснив в порядку письмового провадження. Така дія суду позбавила відповідача права бути проінформованим про дату, час і місце розгляду своєї справи, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення. Відповідач також вказує на те, що жодних документально підтверджених витрат на правову допомогу понесених позивачем не надано суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що апеляційна скарга в частині скасування абзацу 14 мотивувальної частини оскаржуваного рішення є безпідставною, не ґрунтується на фактичних обставинах. Позивач також вказує на те, що апеляційна скарга в частині оскарження додаткового рішення також не підлягає задоволенню, оскільки доводи викладені в ній є безпідставними та спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що 08 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір підряду на організацію та проведення ремонтних робіт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався оплатити підрядні роботи, а ОСОБА_2 виконати їх у встановлені договором строки на умовах, узгоджених сторонами.

У п. 5.6 договору підряду сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодили, що у випадку неможливості вирішення спорів і розбіжностей шляхом переговорів, спір вирішується у постійно діючому третейському суді при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» у письмовому порядку згідно його регламенту.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» у складі третейського судді Морозова О.В. від 11 грудня 2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 08 вересня 2016 року у розмірі 1 072 879,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму надлишково сплачених коштів за додаткові роботи за договором підряду на організацію та проведення робіт з реконструкції та ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 08 вересня 2016 у розмірі 2 733 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 14 400 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2021 року рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» у складі третейського судді Морозова О.В. від 11 грудня 2020 року скасовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що третейська угода не відповідає вимогам ч. 2, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

Апеляційний суд не погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

08 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір підряду на організацію та проведення ремонтних робіт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався оплатити підрядні роботи, а ОСОБА_2 виконати їх у встановлені договором строки на умовах, узгоджених сторонами.

Звертаючись до суду із позовом про визнання третейської угоди недійсною, ОСОБА_2 вказував на те, що при укладенні третейської угоди у вигляді третейського застереження у Договорі підряду від 08 вересня 2016 року, був введений в оману ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 щодо наявності обставин, будучи обізнаним у існуванні яких ОСОБА_2 не уклав би правочин - третейське застереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Основним документом, який регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, а також встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав є Закон України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, між сторонами виникли відносини, які регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».

При цьому, у відповідності до п. 14 ст. 6 ч. 1 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи зазначене, пункт 5.6 договору підряду від 08 вересня 2016 року в якому визначено, що у випадку неможливості вирішення спорів і розбіжностей шляхом переговорів, спір вирішується у постійно діючому третейському суді при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» у письмовому порядку згідно його регламенту в силу зазначених вимог закону є нікчемним, а відтак не створює жодних наслідків.

Ухвалюючи постанову від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (п. 69). Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (п. 70).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки: «Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину» (п. 94, 95).

Враховуючи зазначене, вимоги позивача щодо визнання недійсним одного пункту угоди, який в силу вимог закону є нікчемним правочином, задоволенню не підлягають.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини, висновки суду про наявність підстав до задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено судам, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 362 грн. Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, на користь останнього підлягає стягненню з позивача судовий збір у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 січня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.