ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1825/15Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/70/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

представника апелянта Панченка Д.В.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу № 607/1825/15 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 26 вересня 2022 року) в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 26 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоц-банк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту №770/42-41-08, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 400000 грн. зі сплатою 13.25% річних. У разі невиконання позичальником обов`язків протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, кредитор та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір без номера від 26 березня 2008 року, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечені виконання позичальником основного зобов`язання земельну ділянку площею 0.25 га. (землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий номер :02:0010590, яка розташована в с.Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 укладено договори поруки №770/43-143-08, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зобов`язалися перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому договором кредиту.

Разом з тим, ОСОБА_3 не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість на суму 70709.20 доларів США. Іпотекодавцю ОСОБА_1 , позичальнику та поручителю ОСОБА_8 направлено письмову вимогу за № 08/206-298/30560 від 09 грудня 2014 року про усунення протягом 30 календарних днів порушень вимог кредитного договору та необхідність погашення заборго-ваності, яка залишилась без реагування. Станом на 12 січня 2015 року загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» становить 2621934.73 грн., що в еквіваленті складає 166476.41 дол. 41 цент США, (за курсом НБУ 15.7496 грн. за 1 долар США станом на 12 січня 2015 року, в тому числі:

1371852.81 грн. за тілом кредиту, що еквівалентно 87104.05 дол. США по курсу НБУ;

1013057.67 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, що еквівалентно 64322.81 дол. США по курсу НБУ;

237024.25 грн. нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та нара-хованих процентів, що за курсом НБУ еквівалентно 15049.55 дол. США.

Позивач вважає за необхідне здійснити звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною 2621934.73 грн.

У зв`язку з наведеним просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0.25 га, землі житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий номер :02:0010590, яка розташована в с.Дичків, Тернопільського pайону, Тернопільської області, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №234156, виданого Дичківською сільською радою Тернопільського pайону Тернопільської області 28 лютого 2008 року, для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту ОСОБА_3 №770/42-41-08 від 26.03.2008 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Альфа-Банк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року діє до повного виконання зобов`язань, тобто до 15 квітня 2033 року (дати погашення), а тому банк має повне право на нарахування відсотків, незалежно від наявності рішення суду, а тому, на думку апелянта, відсутні підстави вважати, що основне зобов`язання припинилось. Крім того, останній платіж по кредиту був проведений 07 червня 2012 року, що перериває строк позовної давності. Таким чином, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Щодо не прийняття судом розрахунку заборгованості та не врахування сплачених боржником платежів, апелянт звертає увагу на те, що належного розрахунку на підтвердження своїх заперечень відповідачі в порядку вимог ст.81 ЦПК України не надали, а тому сторона не може сумніватись у правильності розрахунку заборгованості поданого позивачем.

Разом з тим рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 16 листопада 2011 року наразі боржником оскаржується, а тому і вимога за таким рішенням юридичної сили не буде мати. Також рішення третейського суду не є рішенням суду в розумінні п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, а тому в даному випадку з наявністю рішення третейського суду не можна пов`язувати припинення кредитних зобов`язань, оскільки таке рішення боржником не виконане.

Зазначає, що AT «Альфа-Банк» має право на задоволення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми, стягнутої третейським судом. Крім цього, згідно розрахунку заборгованості останній платіж боржником було проведено 07 червня 2012 року на суму 247.00 доларів США, а тому звертаючись в січні 2015 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто в межах трьох років від останнього платежу, строк позовної давності не пропущено. Вважає, що боржник проводив платежі до 07 червня 2012 року, тим самим продовжив виконання зобов`язань за договором, а тому п.4.5 кредитного договору застосований не може бути.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк» подало клопотання про долучення виписки по особових рахунках боржника ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що новий доказ необхідний для повного та всебічного розгляду справи, однак апелянт не вказав причини не подання такого доказу в суд першої інстанції.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, наведені АТ «Альфа-Банк» причини щодо неподання доказів в суд першої інстанції, не є об`єктивними та такі що не залежали від волі позивача. Отже, апеляційний суд вважає вказані причини неповажними, а тому нові докази долучені до апеляційної скарги, судом не приймаються.

06 грудня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лисенка А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що розрахунок заборгованості є вторинним документом, а тому не може братися судом до уваги без надання до справи виписок з банківських рахунків. Подані апелянтом виписки з банківських рахунків не повинні долучатися судом апеляційної інстанції до матеріалів справи, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції і жодних поважних причин такого неподання апелянтом не наведено. Звернувшись до третейського суду із заявою про видачу рішення позивач підтвердив, що строк користування кредитом сплинув. До суду першої інстанції не було надано жодного доказу, який свідчив би про переривання строку позовної давності, а строк звернення до суду за захистом порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки становить три роки з дня закінчення строку користування кредитом. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 користується правничою допомогою Адвокатського об`єднання «Донець і Партнери» та представництво інтересів здійснюється адвокатом Лисенком А.О. Розмір витрат на правничу допомогу у Тернопільському апеляційному суді становить орієнтовно 15000.00 грн. з розрахунку 1000.00 грн. за одну годину роботи адвоката (робота адвоката - надання правничої допомоги, як то ознайомлення з документами та їх аналіз, підготовка процесуальних документів, участь в судових засіданнях тощо).

У зв`язку з наведеним просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та вирішити питання судових витрат.

В судовому засіданні представник апелянта АТ «Альфа-Банк» адвокат Панченко Д.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Осів П.В., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лисенко А.О., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

26 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту №770/42-41-08 (т.1 а.с.5-7).

Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 400000 гривень зі сплатою 13.25% річних. Відповідно до пункту 4.5 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, кредитор (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (надалі Іпотекодавець) уклали іпотечний договір без номера від 26 березня 2008 року, згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечені виконання Позичальником Основного зобов`язання, земельну ділянку площею 0.25 га. (землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий номер :02:0010590, яка розташована в с.Дичків, Тернопільського р-ну, Тернопільської області та належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №234156, виданого Дичківською сільською радою Тернопільського р-ну, Тернопільської області 28 лютого 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30. Даний іпотечний договір був засвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2420. Згідно вимог п.2.4.3. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Договором кредиту, Позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.4.1 Іпотечного Договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.5 Іпотечного Договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1- на підставі рішення суду: або п.4.5.2 - на підставі виконавчого напису нотаріуса та іншими способами (т.1 а.с.12-13).

Також, для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ОСОБА_8 укладено договори поруки №770/43-143-08 від 26 березня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зобов`язалися перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому договором кредиту (т.1 а.с.15-16).

Положеннями п.п.2.1.2 п.2.1 договорів поруки визначено зміст забезпеченого порукою зобов`язання, його розмір, строк та порядок виконання, зокрема: сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13.25 процентів річних.

Згідно з умовами п.3.3.2 договору поруки, кредитор зобов`язаний до припинення цього Договору не змінювати умов Договору кредиту без попередньої письмової згоди поручителя, якщо внаслідок цього збільшується обсяг його відповідальності.

08 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду за №1 до договору кредиту №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року, згідно умов якої ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» дійшли згоди здійснити заміну валюти зобов`язання національної валюти України за договором кредиту шляхом переведення у долари США та у зв`язку із цим, внести зміни до договору кредиту. Зокрема, встановлено, що станом на дату укладення додаткової угоди, заборгованість позичальника за кредитом згідно договору кредиту становить 399994.57 грн. (п.1). Внаслідок перерахунку заборгованості, який здійснено за курсом 459 грн. за 100 доларів США, максимальний ліміт заборгованості позичальника за кредитом згідно договору кредиту становить 87145 доларів США (п.1.1) Починаючи з дня укладення цієї угоди нарахування процентів за користування кредитним коштами здійснюється, виходячи із ставки 13.5 % річних (п.1.2) (т.1 а.с.11).

У зв`язку із зміною умов основного зобов`язання щодо заміни валюти кредитування 08 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Іпотекодавцем ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, відповідно до умов якого іпотекою забезпечується повернення кредиту у сумі 87145 доларів США у строк до 15 березня 2033 року, сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 13.5 % річних (т.1 а.с.14).

Крім цього, 08 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і Поручителями було укладено додаткові угоди до договорів поруки 26 березня 2008 року №770/43-143-08, згідно умов яких, порукою забезпечується повернення кредиту у сумі 87145 доларів США у строк до 15 березня 2033 року, сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 13.5 % річних. Інші умови договору поруки залишаються незмінними (п.3 додаткової угоди ) (т.1 а.с.17).

Відповідно до квитанції за № kr06310 від 08 серпня 2008 року, відображено операцію, де платник ОСОБА_3 оплатила 401772.32 грн., призначення платежу погашення кредиту 399994.57 гривень та відсотків у сумі 1777.75 гривень, отримувач Тернопільська обласна філія Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк». В квитанції наявний напис: ви повністю погасили заборгованість. Завдяки вашій позитивній кредитній історії ви стали учасником програми лояльності нашого банку і можете скористатися пільгами при наступному кредитуванню» (т.1 а.с.188).

Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на адресу Іпотекодавця ОСОБА_1 , Позичальника та Поручителя ОСОБА_8 направлено письмову вимогу за № 08/206-298/30560 від 09 грудня 2014 року про усунення протягом 30 (тридцяти) календарних днів порушень вимог кредитного договору, а саме необхідності погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 139145.20 доларів США (т.1 а.с.21).

28 січня 2010 року Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся в третейський суд при Асоціації українських банків до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , в якому просив стягнути із відповідачів як солідарних боржників заборгованість за кредитним договором №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року на суму 97432.68 доларів США, що становить 776148.72 грн. та 1498.75 грн. пені (т.1 а.с.211-212).

Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 16 листопада 2011 року в справі №121/10 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 заборгованість по договору кредиту в розмірі 776148.72 грн. (т.1.а.с.213).

Дане рішення третейського суду ОСОБА_1 оскаржується в Дніпровському районному суді міста Києва (т.1. а.с. 72).

Відповідно до розрахунку вимог банку, який подав позивач, станом на 12 січня 2015 року загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» становить 2621934 грн. 73 коп., що в еквіваленті становить 166476.41 дол. США, 41 центів (за курсом НБУ 15.7496 грн. за 1 долар США станом на 12 січня 2015 року, в тому числі :

1371852.81 грн. - по тілу кредиту, що еквівалентно 87104.05 дол. США за курсом НБУ;

1013057.67 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, що еквівалентно 64322.81 дол. США за курсом НБУ;

237024.25 грн. нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та нарахованих процентів, що еквівалентно 15049.55 дол. США за курсом НБУ (т.1 а.с.26-27).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року у справі №607/19086/13-ц, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 , про визнання поруки за договором № 770/43-143-08 від 26 березня 2008 року припиненою відмовлено (т.1 а.с.86-94).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодавець набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України).

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеку, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що сторони під час укладення кредитного договору погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п.4.5).

У зв`язку із невиконанням умов договору, позивачем 28 січня 2010 року пред`явлено вимогу до третейського суду про стягнення заборгованості на суму 97432.68 доларів США, що становить 776148.72 грн. та 1498.75 грн. пені, посилаючись на те, що строк користування кредиту вважається таким, що сплив.

Встановлено, що Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року, направивши 28 січня 2011 року на підставі статті 1050 ЦК України, п.4.5 договору кредиту позов до Третейського суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , який було задоволено.

Отже, банк на підставі вищенаведених обставин змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором позичальника з 15 березня 2033 року на 28 січня 2010 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що після закінчення строку кредитування або після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором. У такому випадку права кредитора захищаються статтею 625 ЦК України.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 прострочила виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 08 серпня 2008 року, у зв`язку із чим на підставі п.4.5 договору частини другої статті 1050 ЦК строк кредитування вважається таким, що сплинув.

Крім того, квитанція за № kr06310 від 08 серпня 2008 року, в якій відображено операцію погашення кредиту в сумі 399994.57 гривень та відсотків у сумі 1777.75 гривень, незважаючи на її зміст, разом з іншими письмовими доказами, підтверджує перерахуванням заборгованості позичальника за кредитним договором з валюти гривні в сумі 399994.57 грн. за курсом 459.00 гривень за 100 доларів США та встановленням ліміту заборгованості на позичковому рахунку позичальника в сумі 87145.00 дол. США, а не факт виконання зобов`язань за договором кредиту №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року.

Колегія суддів зазначає, що в даній справі право на звернення із позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникло до 28 січня 2010 року (день звернення банку із позовом до третейського суду).

Як вбачається із розрахунку вимоги, банк продовжив нараховувати відсотки після 28 січня 2010 року, тобто, після зміни строку основного зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування позивачем процентів та пені після спливу строку кредитування, який в силу п.4.5 договору закінчився у зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 протягом більше 90 календарних днів, та включення їх до суми розрахунку заборгованості суперечить вимогам статей 1048, 1050 ЦК України, а права банку забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України.

09 березня 2022 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, в якому просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу було відомо про порушення його прав у 2010 році, однак із даним позовом останній звернувся лише у 2015 році. (а.с.208-210).

Відповідно до статті 256 ЦК України строк позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16.

Згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

Разом з тим, пред`явлення особою позову до третейського суду, до підвідомчості якого згідно зі статтею 6 Закону України «Про третейський суд» відноситься вирішення відповідного спору, перериває позовну давність. З урахуванням наведеного, звернення до третейського суду свідчить і про зміну строку виконання основного зобов`язання як це передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати КЦС у складі Верховного Суду від 9 грудня 2019 року у справі № 285/3950/17-ц.

Позивач вважає, що строк позовної давності був перерваний у зв`язку із здійсненням платежів, які визнають заборгованість 07 червня 2012 року. На підтвердження факту переривання строку позовної давності позивачем надано розрахунок вимог банку у зв`язку із неповерненням ОСОБА_3 кредитної заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2008 року (т.1.а.с. 26-27), в якому відображено платежі щодо погашення відсотків 24 лютого 2012 року на суму 500 доларів США, 27 березня 2012 року на суму 270 доларів США, 04 травня 2012 року на суму 300 доларів США, 07 червня 2012 року на суму 247 доларів США.

Відповідачі заперечують факт здійснення платежів та те, що вони свідчать про переривання строку позовної давності.

Судом правильно встановлено, що розрахунок вимог банку, в якому відображені платежі позивача, не є належним, допустимим та достатнім доказом, який би свідчив про переривання строку позовної давності. Вказаний розрахунок створений односторонньо працівниками позивача, не є первинним бухгалтерським документом, не містить відомості про особу платника, зокрема, чи це є боржник, чи за його дорученням і з його згоди цей платіж вчинила інша особа, яке призначення платежу, чи ці платежі здійснено шляхом списання, чи іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що кредитний договір №770/42-41-08 від 26 березня 2008 року діє до повного виконання зобов`язань, тобто до 15 квітня 2033 року року, а тому банк має повне право на нарахування відсотків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в даній справі банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором позичальника з 15 березня 2033 року на 28 січня 2010 року.

Твердження апелянта про те, що останній платіж по кредиту був здійснений позичальником 07 червня 2012 року, що перериває строк позовної давності, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на переривання строку позовної давності позивачем не надано. При цьому, дана цивільна справа перебувала в провадженні суду з 2015 року.

Посилання апелянта про те, що належного розрахунку на підтвердження своїх заперечень відповідачі в порядку вимог ст.81 ЦПК України не надали, а тому сторона не може сумніватись у правильності розрахунку заборгованості поданого позивачем, колегія суддів не приймає, оскільки встановлено, що вказаний розрахунок вимог банку є неправильний, так як після 28 січня 2010 року, тобто зміни строку основного зобов`язання, банк продовжив нараховувати відсотки.

Доводи апелянта про те, що рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 16 листопада 2011 року наразі боржником оскаржується, а тому і вимога за таким рішенням юридичної сили не буде мати, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дана обставина не має правового значення у вирішенні даної справи.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 20 січня 2023 року.

Головуючий

Судді