КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/9373/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1257/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року (суддя Виниченко Л.М.) про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати і неустойки,

встановив:

у червні 2022 року представник відповідача - адвокат Гонтарєв Р.М. звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі №755/9373/20 (2-3809/2001; 2-397/2001), вжитих шляхом внесення 3 липня 2020 року на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 14 441грн 10коп. та повернення йому коштів у сумі 14 441грн 10коп., внесених ним згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 3 липня 2020 року на рахунок ДКСУ, м. Київ, номер UA1012089 у Державній казначейській службі України, як забезпечення відповідачем ОСОБА_3 позову ОСОБА_2 у справі №2-3809/2001р. (№ 2-397/2001) у порядку ч. 4 ст. 156 ЦПК України.

Обґрунтовуючи вимоги клопотання, представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_2 у 2001 році звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача грошової суми (орендної плати та неустойки). 31 жовтня 2001 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-397/2001 з метою забезпечення позову постановлено ухвалу про накладення арешту на майно та будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 .

Представник відповідача зазначав, що 24 грудня 2001 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-3809/2001 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 14 298,12грн орендної плати за користування автомобілем та 132,98грн державного мита, а всього 14 441грн 10коп. На виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва видано 24 грудня 2001 року виконавчий лист. Однак, станом на 2 липня 2020 року виконавче провадження про стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача були відсутні, у зв`язку із чим накладений арешт на все майно ОСОБА_5 та на його будинок АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дніпровського

районного суду м. Києва від 31 жовтня 2001 року порушував право власності ОСОБА_1 .

Представник відповідача зазначав, що він за своєю ініціативою забезпечив позов ОСОБА_2 шляхом внесення 3 липня 2020 року на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 14 441грн 10коп. та надав суду документ, що підтверджує забезпечення позову. Одночасно 3 липня 2020 року він подав до Дніпровського районного суду м. Києва клопотання про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-3809/2001 (№2-397/2001), за результатами розгляду якого постановлено ухвалу від 24 липня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2001 року.

Представник відповідача посилався на те, що станом на 27 червня 2022 року виконавчі провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 відсутні. Крім того, відповідно до листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 9 червня 2022 року, виконавчий лист від 24 грудня 2001 року №2-3809, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 14441грн 10коп., на виконанні не перебуває.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у задоволенні клопотання відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гонтарєв Р.М. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Представник відповідача посилається на необґрунтованість ухвали суду, оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на те, що виконавче провадження за виконавчим листом від 24 грудня 2001 року № 2-3809 відсутнє, а також відсутні будь-які архівні відомості щодо цього виконавчого провадження, строк зберігання яких складає три роки, що дорівнює строку пред`явлення виконавчого документу до виконання відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутня легітимна мета, з якою забезпечено позов шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 156 ЦПК України.

Також представник відповідача вважає, що посилання суду першої інстанції на відсутність в матеріалах справи доказів звернення відповідача до суду із заявою про забезпечення позову шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі заявлених позивачем вимог, є безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявний дублікат квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 3 липня 2020 року та копія ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року, які підтверджують той факт, що він за своєю ініціативою забезпечив позов шляхом внесення 3 липня 2020 року на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 14 441грн 10коп. та надав до суду документ, що підтверджує забезпечення позову, що стало підставою для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, однак судове повідомлення повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаною адресою (с.с.119-120, 138-139).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з

повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною 7 вказаної норми передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2).

Відповідно до листа начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 за адресою, наявною у матеріалах справи, був зареєстрований до 30 вересня 2004 року. Відповідно до даних Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 26 грудня 2022 року інформація стосовно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (с.с.140).

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, 10 січня 2023 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду (с.с.141-142).

Отже, апеляційний судом прийняті всі можливі заходи для повідомлення ОСОБА_2 про апеляційний рогляд.

Виходячи з вищевикладених норм процесуального права, позивач вважається повідомленим належним чином про день та час розгляду апеляційної скарги, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Гонтарєва Р.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що в проваджені Дніпровського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2-3809/2001 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати та неустойки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2001 року у забезпечення позову було накладено арешт на майно та будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2001 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14298,12грн орендної плати за користування автомобілем та 142,98грн державного мита, а всього стягнуто 14 441,10 грн.

3 липня 2020 року у забезпечення позову ОСОБА_2 у справі № 2-3809/2001 у порядку ч. 4 ст. 156 ЦПК України Гонтарєвим Р.М. на депозитний рахунок Дніпровського районного суду міста Києва було внесено 14 441грн 10коп.

Ухвалою Дніпровським районним судом м. Києва від 24 липня 2020 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2001 року у цивільній справі № 2-397/2001 в якості забезпечення позову по справі № 2-3809/2001 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати та неустойки, та знято арешт з майна та будинку АДРЕСА_1 ,

який належить ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову та повернення коштів з депозитного рахунку суду, суд першої інстанції виходив з того, що судом попередньо вже було розглянуто заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-3809/2001, за результатами розгляду якої судом були скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2001 року у цивільній справі №2-397/2001. Будь якого іншого процесуального документа у вказаній справі стосовно забезпечення позову судом не постановлювалося. Також судом першої інстанції зазначено, що за результатами розгляду цивільної справи №2-3809/2001 ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , стороною відповідача внесені на депозитний рахунок суду кошти у розмірі стягнутої судовим рішенням суми, що виходячи з приписів ч. 12 ст. 158 ЦПК України, не передбачає можливості повернення внесених відповідачем або іншою особою грошових коштів на рахунок суду з метою забезпечення позову відповідно до ч. 4 ст. 156 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав, завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2001 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 441,10 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

Відомості про виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні.

3 липня 2020 року у забезпечення позову ОСОБА_2 у справі № 2-3809/2001 у порядку ч. 4 ст. 156 ЦПК України Гонтарєвим Р.М. на депозитний рахунок було внесено 14 441грн 10коп.

Згідно ч. 4, 5 ст. 156 ЦПК України у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми, відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму. Надання відповідачем до суду документа, що підтверджує забезпечення позову відповідно до частини четвертої цієї статті, є підставою для відмови в забезпеченні позову судом або для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

З Єдиного реєстру боржників вбачається, що станом на 27 червня 2022 року відомості про ОСОБА_1 , як боржника за рішенням Дніпровського районного суду від 24 грудня 2001 року у справі № 2-3809/2001, відсутні.

Згідно листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 9 червня 2022 року виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 на виконанні не перебувають.

Відповідно до частин 7 - 8 статті 158 ЦПК України, в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом. Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову. Таким чином, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Ухвалою Дніпровським районним судом м. Києва від 24 липня 2020 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2001 року у цивільній справі № 2-397/2001 в якості забезпечення позову по справі № 2-3809/2001 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати

та неустойки, та знято арешт з майна та будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , враховуючи внесення представником відповідача на депозитний рахунок суду грошової суми у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 156ЦПК України.

Разом з цим, ОСОБА_2 виконавчий лист на виконання рішення суду від 24 грудня 2001 року до виконання не пред`явлений, відомості про примусове виконання рішення суду у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 12 ст. 158 ЦПК України грошові кошти, внесені відповідачем (іншою особою) на рахунок суду з метою забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, підлягають поверненню відповідачу (іншій особі), який здійснив таке забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду про повну відмову в позові або ухвалою суду про залишення позову без розгляду або закриття провадження.

Оскільки на день розгляду судом клопотання представника відповідача - адвоката Гонтарєва Р.М. про скасування заходів забезпечення позову спір з приводу стягнення орендної плати і неустойки вирішено по суті із частковим задоволенням позову, необхідність вжиття заходів забезпечення позову минула, як і минув строк, встановлений для збереження дії таких заходів, передбачений статтею 158 ЦПК України, а також сплинув строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Гонтарєва Р.М. про скасування заходів забезпечення позову та повернення йому внесених на депозитний рахунок суду у забезпечення позову грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про скасування забезпечення позову та повернення грошових коштів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті шляхом внесення 3 липня 2020 року на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі 14 441грн 10коп. та повернути Гонтарєву Роману Миколайовичу кошти у сумі 14 441грн 10коп., внесені ним згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0..1

від 3 липня 2020 року на рахунок ДКСУ, м. Київ, номер UA1012089 у Державній казначейській службі України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк