КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4225/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Гуля В.В., Мельника Я.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Гайдамащука Олександра Володимировича , який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди. Зазначив, що він є військовослужбовцем, з 18.03.2014 по даний час проходить службу в Збройних Силах України. 27.03.2014 між ним та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №SAMDNWFC9 про надання банківських послуг шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна». З 27.03.2014 по 17.11.2021 АТ «Приватбанк» здійснювало нарахування та списання з його карткового рахунку відсотків за користування кредитом, що суперечить положенням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервистам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установам та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Всупереч встановлених Законом пільг АТ КБ «ПриватБанк» не лише нараховує, а й протиправно списує в автоматичному режимі прострочену заборгованість з його карток. ОСОБА_2 просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» суму стягнутих з нього за період з 27.03.2014 по 17.11.2021 відсотків, яка складає 55 544,52 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму стягнутих відсотків за договором №SAMDNWFC9 від 27.03.2014 у розмірі 55 544,52 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 2 270 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що ОСОБА_2 не доведене стягнення банком грошових коштів в сумі 52 102,54 грн. за період з 01 червня 2014 року по 01 вересня 2021 року. Наданий позивачем витяг з рахунку містить лише від`ємні значення. З витягу вбачається, що позивач з 27 березня 2014 року жодного разу не здійснив повернення коштів. АТ КБ «ПриватБанк» виконало вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а заборгованість позивача складається виключно з тіла кредиту - 36 996,70 грн. Позивач ОСОБА_2 також неправильно обрав спосіб захисту своїх прав. У випадку встановлення факту безпідставного списання банком грошових коштів з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів банк повинен зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, тобто вчинити певні дії. Проте позивачем заявив вимоги про стягнення з банку грошових коштів, що не відповідає належному способу захисту права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 18 березня 2014 року ОСОБА_2 проходить службу в Збройних Силах України.

27 березня 2014 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDNWFC9 про надання банківських послуг, шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна». З вересня 2021 року ОСОБА_2 неодноразово звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявами, в яких просив повернути йому як військовослужбовцю стягнуті о за період користування кредитною карткою «Універсальна» відсотки, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Листами від 08.11.2021 року, 09.11.2021 року та 19.11.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» рекомендувало ОСОБА_2. особисто звернутись до відділення банку та надати додаткові документи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з безпідставного нарахування АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 процентів за користування кредитом, оскільки він має передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» пільги. Відповідно до наданого позивачем витягу по витратах його картки «Універсальна» АТ КБ «ПриватБанк» нарахувало та списало відсотки за використання кредитного ліміту на суму 55 544,52 грн. Позивач ОСОБА_2 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про переказ платежів за кредитним договором, надав документи, які підтверджують право на ненарахування відсотків та штрафних санкцій за договором. Відповідач не здійснив повернення стягнутих в рахунок сплати відсотків за користування кредитом грошових коштів.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Водночас, ст. 526 ЦК України передбачено загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша означеної статті).

Згідно ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», що закріплює гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначено, що в ійськовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного тану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 05/1993/17-ц особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Таким чином, ОСОБА_2 мав пільги щодо сплати відсотків, штрафів та пені за кредитами на час проходження військової служби, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно нараховувало ОСОБА_2 проценти за користування кредитом за вказаний період.

Аналогічну правову позицію з питань звільнення військовослужбовців від сплати відсотків, штрафів та пені за кредитами викладено в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №306/1157/15-ц та від 10.01.2019 року у справі №327/353/16-ц.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта , що АТ КБ «ПриватБанк» виконало вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_2 з 27 березня 2014 року жодного разу не здійснив повернення коштів, а заборгованість позивача складається виключно з тіла кредиту 36 996,70 грн., оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

До позовної заяви ОСОБА_2 долучив витяг по рахункам за період з 27 березня 2014 року по 04 грудня 2021 року, відкритим на його ім`я, який сформований виключно по витратах без відображення надходжень коштів.

З витягу вбачається, що за вказаний період загальна сума витрат по рахунку становить 135 414,22 грн., що включає в себе і списання відсотків в загальній сумі 51 815,91 грн. Водночас, з урахуванням сум списаних відсотків на кінець періоду, баланс по рахунку становить лише -36 948,77 грн. Отже, загальна сума поповнень рахунку позивача за період з 27 березня 2014 року по 04 грудня 2021 року склала 96 558,10 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 було невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Між сторонами укладено договір №SAMDNWFC9 про надання банківських послуг від 27 березня 2014 року, на підставі якого ОСОБА_2 був відкритий рахунок з встановленням кредитного ліміту. Вказаний рахунок не був закритий, на рахунку ОСОБА_2 обліковується від`ємний баланс, а тому зазначення у витягу з рахунку про списання відсотків у відповідній сумі не доводить реальне стягнення таких сум в рахунок погашення заборгованості.

Статтею 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом вказаної норми увипадку встановлення факту безпідставного списання банком грошових коштів з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів банк повинен зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача.

Вважаючи, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно нараховував та списував проценти за користування кредитом, ОСОБА_2 мав заявити позовні вимоги про визнання протиправними таких дій АТ КБ «ПриватБанк» та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії щодо здійснення перерахунку заборгованості або зарахування відповідних сум на його рахунок, а не про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» сум нарахованих відсотків на свою користь .

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Гайдамащука Олександра Володимировича , який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Мельник Я.С.

Гуль В.В.