н/п 2/490/52/2023 Справа № 490/589/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.02.2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Позднякову Є.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання угоди дійсною,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2023 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів, в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 від 07.03.2001 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , посвідчений на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за реєстровим №4812, дійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 07.03.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №4812 квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був оформлений та посвідчений на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за № 4812.

27.03.2001 року КП ММБТІ за покупцем була проведена державна реєстрація вищевказаної квартири. Оскільки, на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 власник вказаної квартири ОСОБА_6 померла. При реєстрації спадщини сином ОСОБА_1 стало відомо про недійсність біржової угоди та про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, у зв`язку з чим змушений звернутися в суд з даним позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.01.2023 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Центрального районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов.

У судове засідання позивач не з`явився, надіславши суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті суду, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 07.03.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № 4812 квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4812 від 07.03.2001 р. (відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, діючої на момент реєстрації договору) та у подальшому зареєстрований у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 18455 від 27.03.2001 року.

На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за ОСОБА_6 , як покупцем, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за реєстровим № 18455 від 27.03.2001 року.

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до п.2Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Договір купівлі-продажу від 07.03.2001 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року(далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідност. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні договору купівлі-продажу від 07.03.2001 року сторони керувались ч.2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч.2ст. 47 ЦК УРСРта п.4 ПостановиПленумуВерховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному 07.03.2021 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2ст. 220 ЦК України(2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю.

За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість-Південь» в журналі реєстрації біржових угод за №4812 від 07.03.2001 року та в КП ММБТІ за № 18455 від 27.03.2001 року, укладений 07.03.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Гуденко