Справа № 623/2799/21
Провадження № 2/185/705/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 24 вересня 2021 року було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором без номера від 02 березня 2017 року у розмірі 62 260 грн 33 коп та судові витрати у розмірі 2270 грн.

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», яка містить вимогу про визнання угоди щодо кредитування неукладеною.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову, повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором без номера від 02 березня 2017 року з 62 260 грн 33 коп до 7863 грн 16 коп.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судових витрат у розмірі 2270 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 2688 грн 25 коп.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині зустрічного позову.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

17 листопада 2022 року на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною.

22 листопада 2022 року здійснено автоматизований розподіл між суддями справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною. Катергорія справи: справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою від 24 листопада 2022 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною, призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відзиву на позов не надійшло.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 просить визнати, що ніякої угоди кредитування між ним та АТ «Акцент-Банк» не укладалось, а саме між ним та банком не було укладено договору позики і таким чином між ними відсутні договірні відносини, а договір приєднання не може бути договором кредитування. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. (а.с.32-40)

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Харківським апеляційним судом 02 лютого 2022 року ухвалено постанову у справі № 623/2799/21 за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

За змістом зазначеної постанови апеляційним судом встановлені наступні обставини.

02 березня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 11 500,00 грн, який в подальшому збільшено до 36 000,00 грн.

З довідки Акціонерного товариства «Акцент-Банк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитні картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , остання з яких з терміном дії до січня 2021 року.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які відповідачем не підписано.

Взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 02 березня 2017 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором № б/н від 02 березня 2017 року належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 02 березня 2017 року по 11 липня 2021 року ОСОБА_1 вносив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 86 874,46 грн.

Також матеріали справи містять виписку за період з 02 березня 2017 року по 23 вересня 2021 року, з якої вбачається, що всього прихід склав 96 059,25 грн, витрати - 158 319,58 грн, сума комісії -3197,45 (а.с.74-76).

При цьому з цієї виписки вбачається, що ОСОБА_1 внесено в рахунок погашення заборгованості в розмірі 92 869,42 грн, а знято з картки 100 732,58 грн.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з наданих банком доказів, анкета-заява містить лише підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору. В ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

При цьому, банком надано належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту в розмірі 33 000,00 грн, зокрема, виписка за період з 02 березня 2017 року по 23 вересня 2021 року.

Витягом з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк» передбачено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк», відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови та Правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

З наданого Акціонерним товариством «Акцент-Банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 40 345,08 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.

ОСОБА_1 неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписки по руху ОСОБА_1 , банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання щомісячних платежів, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 33 000,00 грн. В свою чергу ним внесено в рахунок погашення заборгованості в розмірі 92 869,42 грн, а знято з картки 100 732,58 грн.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 7863,16 грн (100 732,58 грн 92 869,42 грн), що і підлягає стягненню з відповідача.

Інші нарахування - це списання відсотків, не узгоджених умовами договору, списання щомісячних платежів та не є сумами грошових коштів фактично використаних відповідачем.

Твердження банку про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 40 345,08 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки з виписки вбачається, що до вказаної суми банком також враховано суми автоматичного списання відсотків, списання щомісячних платежів, а їх нарахування у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, що відповідачем не підписані, є безпідставним. Доказів щодо наявності у нього заборгованості перед банком саме в заявленому в позові розмірі немає.

Таким чином апеляційним судом у постанові від 02 лютого 2022 року, яка набрала законної сили з дня її прийняття, встановлено, що 02 березня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку. За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, користувався кредитними коштами, а також здійснював погашення кредитної заборгованості. Тобто у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг.

Зазначені обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною згідно з положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України.

ОСОБА_1 не спростовані обставини, встановлені апеляційним судом у постанові від 02 лютого 2022 року, стосовно доведеності факту укладення 02 березня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання угоди щодо кредитування неукладеною не підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання угоди щодо кредитування неукладеною.

Судові витрати на сплату судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 49074 місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, ,

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя У.М. Болдирєва