Справа № 523/2446/23
Провадження №4-с/523/28/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

за участю представника скаржника адвоката Пижик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , заінтересована особа: АТ КБ «Приват Банк»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , заінтересована особа: АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на наступні обставини. Так з листа Першого Суворовсвкого ВДВС у місті Одесі (далі - «ВДВС») від 08.05.2021 року № 30141 заявнику стало відомо про те, що на примусовому виконанні у ВДВС до 2016 року знаходилися виконавчі провадження щодо примусового виконання рішень, про стягнення з ОСОБА_1 сум заборгованості, а саме: ВП №40828035, ВД № Ф-3148 від 27.05.2013 року щодо стягнення на користь УПФУ в Суворовському районі - 9 776,75 грн.; ВП № 35341332, ВД № 2-Н-4502/2009 від 06.10.2009 року, щодо виконання наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» - 30020,39 грн.; ВП № 41349436, ВД № Ф-122 від 27.05.2013 року про стягнення на користь ДПІ в Суворовському районі - 12 164 ,81 грн. (завершено на підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»);

У межах виконавчих проваджень державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС постановами від 21.04.2010 року за № В-12/234 та від 21.11.2012 року за № 35341332 на все належне нерухоме майно було накладено арешти та оголошено заборону на його відчуження (номери записів про обтяження : № 9754833 та№ 13278827).

Станом на грудень 2022 року у органах ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 сум заборгованості, що підтверджується також інформацію з Єдиного реєстру боржників.

Окрім того, заборгованість по виконавчим документам № Ф- 3148 від 27.05.2013 року та № 2-Н-4502/2009 від 06.10.2009 року ОСОБА_1 було погашено, що відповідно підтверджується довідками з AT КБ «ПРИВАТБАНК» та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

27 грудня 2022 року на адресу Першого Суворовського ВДВС було подано заяву стосовно зняття арештів з майна ОСОБА_1 .

20.01.2023 року у відповідь на дану заяву, ОСОБА_2 повідомив заявника про те, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № В-12/234 від 21.04.2010 року. В той же час, відомості в системі ЄДРВП та АСВП - відсутні. Журнали обліку виконавчих проваджень знищено, у зв`язку з чим у ВДВС немає можливості надати будь-яку інформацію за вказаним виконавчим провадженням та його копії документів.

ОСОБА_1 уважає, що заборгованість по виконавчим документам, що перебували на примусовому виконанні погашено, відсутні будь-які претензії з боку стягувачів, станом на 02 лютого 2023 року на примусовому виконанні ВДВС відсутні виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , то подальше застосування таких арештів на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного, заявник просить:

зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 21.04.2010р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №В-12/234 на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ), реєстраційний номер запису: 9754833.

В судовому засіданні представник заявника просив задовольнити у повному обсязі.

Представники Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідно до поданого відзиву просили відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що оскільки відомості в системі ЄДРВП та АСВП щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 відсутні, то ДВС не має можливості зняти арешти.

Представники АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так в судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС до 2016 року знаходилися виконавчі провадження щодо примусового виконання рішень, про стягнення з ОСОБА_1 сум заборгованості, а саме: ВП №40828035, ВД № Ф-3148 від 27.05.2013 року щодо стягнення на користь УПФУ в Суворовському районі - 9 776,75 грн.; ВП № 35341332, ВД № 2-Н-4502/2009 від 06.10.2009 року, щодо виконання наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» - 30020,39 грн.; ВП № 41349436, ВД № Ф-122 від 27.05.2013 року про стягнення на користь ДПІ в Суворовському районі - 12 164 ,81 грн. (завершено на підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»);

У межах виконавчих проваджень державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС постановами від 21.04.2010 року за № В-12/234 та від 21.11.2012 року за № 35341332 на все належне нерухоме майно було накладено арешти та оголошено заборону на його відчуження (номери записів про обтяження : № 9754833 та№ 13278827).

Станом на грудень 2022 року у органах ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 сум заборгованості, що підтверджується також інформацію з Єдиного реєстру боржників.

Окрім того, заборгованість по виконавчим документам № Ф- 3148 від 27.05.2013 року та № 2-Н-4502/2009 від 06.10.2009 року ОСОБА_1 було погашено, що відповідно підтверджується довідками з AT КБ «ПРИВАТБАНК» та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

27 грудня 2022 року на адресу Першого Суворовського ВДВС було подано заяву стосовно зняття арештів з майна ОСОБА_1 .

20.01.2023 року у відповідь на дану заяву, Перший Суворовський ВДВС повідомив заявника про те, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № В-12/234 від 21.04.2010 року. В той же час, відомості в системі ЄДРВП та АСВП - відсутні. Журнали обліку виконавчих проваджень знищено, у зв`язку з чим у ВДВС немає можливості надати будь-яку інформацію за вказаним виконавчим провадженням та його копії документів.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Як передбачено ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

До того ж, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також наголошується на безумовному праві фізичних та юридичних осіб мирно володіти своїм майном.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, у справі № 6- 709цс16, згідно з положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчих проваджень) та ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє на момент звернення із позовом), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частина 5 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції) так само, як і частина 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в діючій редакції), передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року по справі № 712/12136/18, боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незголи з арештом. який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ППК України.

Оскільки у боржника вже відсутні боргові зобов`язання перед стягувачами, то відпала необхідність забезпечення виконання боржником його зобов`язань перед стягувачами у вигляді арешту майна боржника.

Відтак, відсутні підстави перебування майна боржника під вищеперерахованими арештами, а тому такі арешти мають бути зняті, і відмова державних виконавців зняти арешт є неправомірною.

Суд також вважає, що сам відсутності відомостей у ЄДРВП та АСВП щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , не доказом того, що ДВС не має можливості скасувати накладені арешти, враховуючи процедуру відновлення виконавчого провадження, згідно ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.18, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 на дії Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , заінтересована особа: АТ КБ «Приват Банк» - задовольнити.

2. Зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 21.04.2010р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №В-12/234 на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ), реєстраційний номер запису: 9754833.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати отримання копію повного тексту ухвали.

Копію повного тексту ухвали сторони можуть отримати у п`ятиденний строк з дати проголошення.

Ухвала набуває законної сили з дати підписання.

Суддя

Повний текст ухвали складено та підписано 24.02.2023