КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/668/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 січня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Макаренко І.О., постановлену в м. Київ 10 жовтня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на відшкодування заподіяної у період з 01 березня 2018 року по листопад 2019 року (включно) майнової шкоди в сумі 845007,87 грн.

Позов мотивовано тим, що в жовтні 2003 року позивачеві була призначена та до листопада 2020 року включно виплачувалася пенсія за вислугою років в розмірі 90 % від встановленої працівникам прокуратури заробітної плати. Згідно довідки Офісу Генерального прокурора № 21-359зп від 05 березня 2020 року розрахунок грошового забезпечення, що враховується в перерахунок пенсії, здійснений на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 та № 704, та складав 57358,42 грн., за яким пенсія позивача (90 %) повинна була складати 51622,58 грн. 04 листопада 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, яке набуло законної сили 11 лютого 2021 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві був задоволений частково. Суд визнав протиправною відмову відповідача в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 січня 2020 року в зв`язку з підвищенням відповідно до рішення Конституційного суду України заробітної плати працівникам прокуратури, та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 31-359зп з урахуванням раніше проведених виплат. Таким чином, суд відновив право позивача на перерахунок пенсії з 01 січня 2020 року відповідно до положень ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Отже, за період з 01 березня 2018 року по листопад 2019 року позивачу не було додатково донараховано коштів пенсії на суму 845007,87 грн. Виходячи з аналізу наведених ним норм законодавства, позивач вважав, що мало місце незаконне щомісячне не донарахування та не виплата державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а тому й недоотримання заявником пенсії в повному обсязі йому була заподіяна майнова шкода, і його порушене право підлягає захисту шляхом відшкодування недоотриманих коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, її надмірний формалізм, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що за змістом ухвали суду першої інстанції підставою для відмови у відкритті провадження є порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року відкрите апеляційне провадження у справі № 761/16740/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Дійсно, 29 вересня 2022 року Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року про повернення позовної заяви. Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що постановлення ухвали про повернення позову є завершальним етапом на стадії вирішення судом першої інстанції процедурних питань, що пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, поряд з відмовою у відкритті провадження або його відкриття. На думку позивача, застосування судом першої інстанції положень п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у справі № 761/19088/22 було б можливе, у випадку надходження до суду справи № 761/16740/22 в разі направлення її Київським апеляційним судом для продовження розгляду.

Звертав увагу на висновки Верховного Суду в постанові від 10 лютого 2022 року в справі № 560/11791/21, від 05 серпня 2020 року в справі № 177/1163/16-ц про необхідність уникнення надмірного формалізму під час забезпечення доступу до правосуддя, в постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 761/5894/17 про те, що відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантоване право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною, посилався на рішення ЄСПЛ у справах «Кутіч проти Хорватії», «Белле проти Франції», «Нун?єн Діаш проти Португалії».

Від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилався на те, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року та справу № 761/16740/22 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, з аналогічним позовом ОСОБА_1 звертався до Шевченківського районного суду м. Києва, який ухвалою від 15 серпня 2022 року в справі № 761/13270/22 повернуто позивачу, зазначена справа наразі перебуває у провадженні Київського апеляційного суду за апеляційною скаргою позивача. Також позивачем подано до Шевченківського районного суду м. Києва позов до Головного управління казначейства, третя особа Головне управління пенсійного фонду України про відшкодування матеріальної шкоди (справа № 761/13492/22), ухвалою від 09 листопада 2022 року провадження в якій закрито, оскільки порушені позивачем питання не підлягали в порядку цивільного судочинства та належать до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, позивач неодноразово звертається до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення матеріальної шкоди до одного й того самого відповідача з аналогічним предметом позову і з аналогічних підстав.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачем наводилися власні спростування на доводи відповідача і наголошував, що відкритого позовного провадження за його позовом про стягнення майнової шкоди в сумі 845007,87 грн., заподіяної у період з 01 березня 2018 року по листопад 2019 року, у Шевченківському районному суді м. Києва немає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на відшкодування заподіяної у період з 01 березня 2018 року по листопад 2019 року (включно) майнової шкоди в сумі 845007,87 грн.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 761/16740/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди; ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала; відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року цивільну справу № 761/16740/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, таким чином, в провадженні суду перебуває спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, виходячи з наступного.

Дійсно, 29 вересня 2022 року ухвалою Київського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року в справі № 761/16740/22 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди.

Разом із тим, відповідно до ч. 2, 3 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ч. 6, 7, ст. 185, п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті, що розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Апеляційний суд враховує, що положення п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України знаходяться в розділі ІІІ «Позовне провадження», в той час як положення про апеляційне провадження - в розділі V «Перегляд судових рішень».

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що постановлення ухвали про повернення позову є завершальним етапом на стадії вирішення судом першої інстанції процедурних питань, що пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, поряд з відмовою у відкритті провадження або його відкриття.

Провадження у справі розпочинається з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі шляхом постановлення відповідної ухвали, а не з моменту подання позовної заяви до суду чи передання її за підсудністю.

Таким чином у разі відсутності ухвали про відкриття провадження у справі відсутнє і саме провадження (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 378/1093/20, провадження № 61-366св21).

Відтак, помилковим є ототожнення перегляду апеляційним судом справи, провадження в якій не відкривалось, з перебуванням спору у провадженні суду в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, постановляючи ухвалу від 10 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що у провадженні суду є спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги щодо надмірного формалізму ухвали суду першої інстанції, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05 серпня 2020 року в справі № 177/1163/16-ц, згідно яких при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

У постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20), від 13 вересня 2021 року у справі № 296/10940/20 (провадження № 61-5427св21) зроблено висновок, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Разом із тим, суд першої інстанції безпідставно усунувся від перевірки відповідності критеріїв тотожності позовів, належним чином не обґрунтував своє рішення, в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, і обмежився формальною констатацією, що в провадженні суду вже перебуває спір між тими самими сторонами, про той самий предмет та тих самих підстав.

Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки згідно наведених доводів не підтверджується наявності саме відкритого судового провадження у будь-якому з позовів ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в сумі 845007,87 грн., заподіяної у період з 01 березня 2018 року по листопад 2019 року.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 січня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.