Справа № 361/6081/21
Провадження № 2/361/512/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 січня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк, треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, заступник начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Роєнко Романа Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 11153, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошових коштів на загальну суму 100 570,51 доларів США та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 коп. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 гривень 00 коп

Свій позов обґрунтовував тим, що 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис № 11153 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ?Приватбанк? заборгованості у сумі 100 570,51 доларів США. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що позивач є боржником за кредитним договором № К2U4АU01170739 від 05.10.2007 р. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.10.2007 по 22.08.2017. Сума заборгованості складає 100 415,51 доларів США, що станом на вчинення виконавчого напису за курсом 25,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2017 р. складала 2 554 570,57 грн. з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 15 237,95доларів США; заборгованість за відсотками 2 980,03 доларів США; заборгованість з комісії - 2 377,05 доларів США; заборгованість з пені 75 029,43 доларів США; заборгованість по штрафам - 4 781,22 доларів США. Витрати за вчинення виконавчого напису - 1 800,00 грн.

Відповідач пред`явив виконавчий напис № 11153 від 16.11.2017 для виконання до Броварського МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55498158.

Постановою від 23.02.2021 р. заступником начальника Броварського МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Роєнком Р.В. було накладено арешт на грошові кошти позивача.

Постановою від 23.02.2021 р. заступником начальника Броварського МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Роєнком Р.В. було накладено арешт на майно, яке належить позивачу, а саме: 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Про наявність виконавчого напису та про те, що відносно позивача відкрите виконавче провадження та накладено арешти на майно та кошти він дізнався 05.07.2021 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Позивач вважає, що виконавчий напис № 11153 від 16.11.2017, який вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню з наступних причин:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2011 р. по справі № 2-3932/11 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2U4АU01170739 від 05.10.2007 р. в сумі 203 690,97 грн. було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки ?СНЕVRОLЕТ?, 2007 року випуску, який належав на праві власності позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11.04.2016 р. апеляційну скаргу відповідача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання було відхилено та залишено в силі ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2016 р. про відмову відповідачу в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Тобто відповідач, втратив своє право звернутися до органів виконавчої служби про стягнення коштів з позивача за виконавчим документом.

Згодом, 16.11.2017 р. відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який на переконання позивача являється таким, що не підлягає виконанню.

На підставі заяви АТ КБ ?Приватбанк? приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11153, яким нотаріусом запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 100 570,51 доларів США за кредитним договором № К2U4АU01170739 від 05.10.2007 р.

Броварським МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП № 55498158 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 11153 та накладено арешти на кошти та майно боржника.

16 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 листопада 2021 року.

21 червня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, представник позивача подав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити, розгляд справи проводити у їх відсутність.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини у справі, та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ?Приватбанк? 05.10.2007 року було укладено кредитний договір № К2U4АU01170739.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2011 р. по справі № 2-3932/11 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2U4АU01170739 від 05.10.2007 р. в сумі 203690,97 грн. було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки ?СНЕVRОLЕТ?, 2007 року випуску, який належав на праві власності позивачу.

11 грудня 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, виданого на підставі заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2011 року, за яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2U4А01170739 від 05 жовтня 2007 року в сумі 203690,97 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки ШЕВРОЛЕТ, рік випуску 2007, тип транспортного засобу: легковий седан, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що виконавчий лист за судовим рішенням від 21 грудня 2011 року видано позивачу ПАТ КБ ПриватБанк 12 листопада 2015 року у зв`язку із чим стягувач не мав можливості пред`явити його до органів виконавчої служби у встановлений чинним законодавством строк, який минув 03 січня 2013 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено з посиланням на положення ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, ст. 371 ЦПК України та участь представника заявника у судовому засіданні при ухваленні рішення по справі, отримання виконавчого листа 23 листопада 2015 року, відсутність поважних причин для задоволення заявлених вимог.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11.04.2016 р. апеляційну скаргу відповідача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання було відхилено та залишено в силі ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2016 р. про відмову відповідачу в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис № 11153 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ?Приватбанк?, що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку ?Приватбанк?, невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № К2U4АU01170739 від 5 жовтня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 22.08.2017, грошових коштів у сумі 100415,51 доларів США, що за курсом 25,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2017 складає 2 554 570 грн. 57 коп., з урахуванням:

- заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 237,95 доларів США;

- заборгованості за відсотками у розмірі 2 980,03 доларів США;

- заборгованості з комісії у розмірі 2 377,05 доларів США;

- заборгованості з пені у розмірі 75 029.43 доларів США;

- заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9,83 доларів США;

- заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4 781,22 доларів США,

стягнення здійснюється за період з 5 жовтня 2007 року 22 серпня 2017 року.

Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн. 00 коп.

Відповідач пред`явив виконавчий напис № 11153 від 16.11.2017 для виконання до Броварського МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі якого 11.01.2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55498158.

23.02.2021 р. заступником начальника Броварського МРВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Роєнком Р.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, яке належить позивачу, а саме: 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказам; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подаються докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначено Законом (тут і далі Закон в редакції на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України Про нотаріат).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19.

Згідно зі статтею 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Матеріали справи відомостей про надіслання відповідачем вимоги-повідомлення ОСОБА_1 та отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять, окрім того постанова Кабінету Міністрів України за № 1172 від 29 червня 1999 року не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, окрім того зважаючи на те, що за період який зазначається у виконавчому написі нотаріуса існують судові рішення, вважати безспірною заборгованість за вказаний період немає підстав.

Таким чином суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 83, 89, 90, 95, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 11/53, вчинений 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк заборгованості за кредитним договором № К2U4AU01170739 від 05 березня 2007 року в розмірі 100415,51 доларів США, що за курсом 25,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2017 року складає 2554570 грн. 57 коп. за період з 05.10.2007 року по 22.08.2017 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1362 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.