справа № 758/9702/21
головуючий у суді І інстанції Анохін А.М.
провадження № 22-ц/824/3214/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з стягнення з 23 листопада 2020 року і до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі під час якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2 .

Дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає та участі у його вихованні не приймає.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 16 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення мотивоване тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2 , при ухваленні цього рішення суд погодився з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2021 року про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком та бажання самої дитини, оскільки це буде відповідати інтересам самої дитини.

Відповідачем не надано посилань на докази проживання дитини саме з нею, а тільки покази свідків не можуть братися до уваги як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позов обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що дитина проживає разом із позивачем не відповідає дійсності та суперечить наявним у справі доказам.

З жовтня 2021 року неповнолітній ОСОБА_3 фактично проживає разом з відповідачем, на підтвердження чого нею надано до суду першої інстанції належні та допустимі докази - покази свідків: неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яким вони проживають однією сім`єю.

Судом першої інстанції відхилено указані докази без обґрунтування мотивів їх відхилення.

Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що не проживає з позивачем. Аналогічні покази дав і свідок ОСОБА_4 .

Як на підставу для задоволення позову, суд першої інстанції посилається на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року про визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком. Однак ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг віку 14 років та набув права самостійно визначати місце свого проживання і таке право не може бути обмежене рішенням суду про визначення місця його проживання.

Реалізуючи указане право, ОСОБА_3 переїхав до відповідача та проживає ї нею по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , і знаходиться на її повному утриманні.

Рішення суду про визначення місця проживання дитини саме по собі не є доказом того, що дитина проживає з позивачем і не є безумовною підставою для стягнення на його користь аліментів.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Янчука А.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що місце проживання дитини сторін зареєстроване за адресою реєстрації позивача. Відповідач під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини погодилася на проживання сина разом із батьком. Рішення суду про визначення місця проживання дитини відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 проживає разом із нею, а його покази, як малолітньої особи, не є переконливим доказом того, що він проживає із матір`ю.

Одночасно представником позивача заявлене клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, яке мотивоване тим, що ОСОБА_2 звернувся до нього для отримання правової допомоги 03 жовтня 2022 року. Враховуючи викладене, клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до статті 127 ЦПК України підлягає задоволенню апеляційним судом.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 3-4).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 10-11).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного за батьків є проживання з ним дитини.

Задовольняючи позов батька дитини, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання дитини визначено саме з позивачем.

Дійсно, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року місце проживання дитини ОСОБА_3 визначено з батьком - ОСОБА_2 .

Однак, відповідно до частини 2 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини 3 статті 39 ЦК України у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частиною 3 статті 160 ЦК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Тобто місце проживання неповнолітньої дитини віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років визначається нею самою та не може бути визначене судом.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг чотирнадцяти років ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому втратив статус малолітньої дитини та з цього часу може сам обирати місце свого проживання.

Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що з осені 2021 року він проживає разом із його матір`ю. Указані обставини також підтвердив допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 .

Згідно з пунктами 2, 3 частини 4 статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду зазначаються: докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Виходячи з вимог частини 4 статті 265 ЦПК України, обов`язковою складовою частиною рішення суду є мотивувальна частина, в якій зазначаються, зокрема, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та відхиляючи покази свідків посилався лише на те, що такі покази свідків не можуть братися до уваги як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому одним із свідків є ОСОБА_3 , спір щодо стягнення аліментів на якого і вирішується у межах цієї справи, який пояснив, що проживає з матір`ю, тобто він спростував доводи позовної заяви про те, що він проживає з позивачем.

Реєстрація місця проживання позивача разом із сином за одною адресою сама по собі не свідчить про те, що ОСОБА_3 проживає разом із батьком, оскільки місце реєстрації особи і місце реального проживання можуть не співпадати.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов батька дитини про стягнення аліментів, не з`ясував належним чином всіх фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та помилково вважав, що визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із батьком на підставі рішення суду є безумовною підставою для стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання сина.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину.

Отже, при подачі позову ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів.

Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги, судові витрати відповідача у розмірі 1 362 грн у зв`язку з поданням апеляційної скарги у порядку статті 141 ЦПК України компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська