Справа № 369/8496/22
Провадження №4-с/369/26/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Смушко К.В., Соловюк В.І.

за участі:

представника ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , про визнання протиправним дій та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі виконавчого листа №369/5687/13ц ОСОБА_2 повторно звернулась до виконавчої служби щодо відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем в рамках ВП №52718478 прийнято постанову про накладення арешту на його рахунки в банківських установах, в тому числі було накладено арешт на його пенсійний рахунок. Постанову про арешт грошових коштів він не отримував. Накладення арешту на його пенсійний рахунок позбавило єдиного джерела доходу, оскільки іншого джерела існування він немає. Вважає, що при прийнятті постанову про арешт виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в матеріалах провадження така постанова відсутня.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №52718478 щодо боржника ОСОБА_3 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на пенсійний картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» як пенсія; зобов`язати держаного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Мішенко Л.М. повернути виконавчий документ виконавчий лист №369/5687/13ц, виданий 25 грудня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, без виконання, згідно п.10 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

При розгляді скарги представник ОСОБА_3 адвокат Анділахай В.С. скаргу підтримав та просив задоволити вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні стягував ОСОБА_2 проти доводів скарги заперечувала, просила відмовити у її задовленні.

У судове засідання представник заінтересованої особи Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явивсь. Про час та місце розгляду скарги повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

13 лютого 2023 року до суду надійшла копія ВП №52718478 та лист представника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про розгляд скарги у їх відсутність та врахувати, що виконавчий документ був повернутий стягувачу за його заявою, арешт з коштів знятий.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги встановлено, що на виконання рішення суду 25 грудня 2013 року було видано виконавчий лист №369/5687/13ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) 221 741,50 грн. вартості її частки в праві власності на квартиру, 45 000 грн. вартості її частки в праві власності на автомобіль та 2667,42 грн. судового збору.

Виконавчий лист неодноразово пред`являвся до примусового виконання.

04 жовтня 2016 року ОСОБА_5 подала заяву до Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області заяву про прийняття до виконання виконавчого листа 369/5687/13ц.

За даною заявою наявне виконавче провадження ВП №52718478.

Ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час прийнятті постанови про арешт майна боржника) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З поданих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 26 травня 2017 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 .

Постановою головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28 липня 2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрити після прийняття постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_3 у межах суми стягнення 296 918,81 грн.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

12 серпня 2022 року до виконавця подано заяву представника боржника про надання матеріалів виконавчого провадження до ознайомлення та надання постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу.

Дана заява залишена без будь-якого реагування.

Щодо постанов виконавця про арешт майна та грошових коштів, суд зауважує, що застосування арешту майна/грошові кошти боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 3 Закону виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом, який відповідно до цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи, що виконавець зобов`язаний вживати всіх заходів, спрямованих на виконання судового рішення, тому виконавець має право на прийняття постанов про арешт коштів.

За ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Разом з тим, з поданих суду належним чином копій матеріалів виконавчого провадження 52718478 встановлено, що на час прийняття постанови про арешт коштів було відкрито виконавче провадження, але постанова про відкриття виконавчого провадження відсутня. А за таких обставин, вчинення будь-яких інших дій, в тому числі накладення арешту на грошові кошти боржника не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалу про відкриття провадження за даною скаргою, копію скарги, представником Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було отримано ще 30 вересня 2022 року, але жодних пояснень, заперечень або пояснень суду не надано.

У своєму листі представник вказує, що виконавчий документ повернутий стягувачу, арешт з коштів знятий, але на підтвердження зняття арешту з коштів жодних доказів не надано. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що прийняття постанови про арешт коштів суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» без постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому в цій частині вимоги скарги суд задовольняє.

П.1 Ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 19 жовтня 2022 року виконавчий лист №369/5687/13ц повернуто. Вказано, що залишок боргу складає 172 693,92 грн., виконавчий збір не стягувався та витрати ВП не стягувались.

Відповідно до ст. 39 Закон України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Зважаючи, що на час вирішення справи відсутні відомості про повернення виконавчого документу без виконання (зокрема в порядку ст..432 ЦПК України), тому вимоги скарги про повернення виконавчого листа на підставі п.10 ст.39 Закону України задоволенню не підлягають. Суд також враховує, що постанова виконавця від 19 жовтня 2022 року не оскаржується в межах даної скарги.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 , про визнання протиправним дій та скасування постанови задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Вишневого відділу держанвої виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28 липня 2022 року про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №52718478 щодо боржника ОСОБА_3 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на пенсійний картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» як пенсія.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Інформація про стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 23 лютого 2023 року.

СУДДЯ Наталія ПІНКЕВИЧ