№ 201/9586/19
провадження 4-с/201/4/2023
УХВАЛА

21 лютого 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна на протиправну бездіяльність приватного виконавця і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 20 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року позов було задоволено, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року рішення районного суду було скасовано в частині, ухвалено нове рішення: винесена постанова про часткове задоволення позову; постановою касаційної інстанції від 22 вересня 2021 року змінена і постанова апеляційного суду, рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника. Приватним виконавцем відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу про стягнення з заявника аліментів.

ОСОБА_1 12 грудня 2022 року звернувся до суду зі скаргою стосовно протиправної бездіяльності, на його думку, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. щодо неврахування здійснених ОСОБА_1 платежів у межах виконавчого провадження № 65322101, зобов`язання приватного виконавця врахувати платежі ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів та надіслати розрахунок по сплаті аліментів з урахуванням здійснених ОСОБА_1 платежів. Цей виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них адвоката заявника, не роз`яснив йому його права, вважає вказані і інші дії приватного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії цього виконавця, який не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання дій по врахуванню його платежів і перерахунку боргу по аліментам, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. надала заперечення на скаргу, заперечувала проти її мотивів та обґрунтування, вважаючи факти викладені в скарзі хибними та неправдивими. Доводи заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з її боку не було. Всі дії у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів, вчинені у відповідності до чинного законодавства без порушення прав сторін виконавчого провадження, а дії скаржника направлені на ухилення від відповідальності за несплату аліментів. Кошти, які надсилаються поштовими переказами і повертаються у зв`язку з неотриманням, не можуть вважатись належним виконанням аліментних зобов`язань.

Представник ОСОБА_2 надала відзив на скаргу, заперечувала проти її доводів та обґрунтування, вважаючи вимоги безпідставними та не можливими до задоволення. Заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з боку приватного виконавця не було, ОСОБА_2 поза межами виконавчого провадження не отримувала аліменти від ОСОБА_1 на утримання сина, надані скаржником заяви на прийняття грошового переказу не підтверджують здійснення оплати аліментів.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, приватних виконавців. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління-служба у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року позов задоволено - визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто зі ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 50 000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року, стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 за минулий період, починаючи з 30 березня 2017 року до дня подання позовної заяви 20 серпня 2019 року у розмірі по 10 000 грн. щомісячно. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на сина за минулий час скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на сина у розмірі по 50 000 грн щомісячно змінено; стягнуто зі ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 10 000 грн щомісячно, починаючи з 20 серпня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття, у іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині визначення місця проживання дитини та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на дитину залишено без змін. Рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника. Приватним виконавцем відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу про стягнення з заявника аліментів.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом з`ясовано, що дійсно ОСОБА_2 20 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року позов було задоволено, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року рішення районного суду було скасовано в частині, ухвалено нове рішення: винесена постанова про часткове задоволення позову; постановою касаційної інстанції від 22 вересня 2021 року змінена і постанова апеляційного суду, рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» та інші нормативно-правові акти. Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Судом з`ясовано, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. 06 травня 2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65322101 з виконання виконавчого листа № 201/9586/19, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року.

Під час примусового виконання виконавчого листа, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. проводилися виконавчі дії з метою виконання рішення суду. Але ОСОБА_1 не добросовісно відносився до вимог виконавця, мається борг по сплаті аліментів, який ОСОБА_1 не виплатив.

Згідно з довідками про наявність заборгованості зі сплати аліментів - станом на 05 січня 2022 року у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 279 111.65 грн, станом на 13 вересня 2022 року у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 359 111.65 грн.

ОСОБА_1 17 серпня 2022 року звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. з клопотанням про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування зазначав, що ОСОБА_1 здійснено оплату аліментів, починаючи з березня 2019 року на суму 144000 грн. У зазначеному клопотання просив приватного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів з урахуванням поданих боржником доказів сплати аліментів та надати актуальний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 65322101.

ОСОБА_2 13 вересня 2022 року звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. з заявою в якій повідомила, що вона поза межами виконавчого провадження жодного разу кошти на виконання судового рішення по справі № 201/9586/19 не отримувала.

З відповіді № 103.003.-5020-22 АТ «Укрпошта» на адвокатський запит представника ОСОБА_2 адвоката Перевощикової Т.М. від 19 серпня 2022 року слідує, що надання будь-якої інформації про поштовий переказ/копій документів кореспондує на необхідність забезпечити розшук такої інформації. У відповідності до положень пунктів 121-124 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, користувачі послуг мають право подати заяву про розшук поштового переказу, отримання інформації про виплату коштів за поштовим переказом. Заяви про розшук поштового переказу, отримання інформації про виплату коштів за поштовим переказом, приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх до пересилання. Відповідно до положень пункту 128 Правил заяви не розглядаються, коли минув установлений для прийняття заяв строк. Таким чином, враховуючи вимоги пунктів 121-124, 128 Правил, надати інформацію щодо пересилання поштових переказів, відправлених ОСОБА_1 ім`я ОСОБА_2 за період з 21 грудня 2019 року по 24 листопада 2021 року не надається можливим.

З відповіді № 103.003.-5332-22 АТ «Укрпошта» на адвокатський запит представника ОСОБА_2 адвоката Перевощикової Т.М. від 05 вересня 2022 року встановлено, що за інформацією Дніпропетровської філії Укрпошти, поштові перекази, про які йдеться у запиті, що були відправлені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 не були отримані адресатом та повернуті за зворотною адресою з наступних причин: - № 5/0013 від 12 березня 2022 року (БД 268787308) на суму 4000 грн. з текстовим повідомленням «аліменти за лютий 2022р» надійшов до відділення поштового зв`язку № 49045 м. Дніпро, надалі по тексту ВПЗ, 14 березня 2021 року та в цей же день на вказаний відправником номер мобільного телефону адресата відправлене СМС-повідомлення про надходження на адресу одержувача даного поштового переказу. Оскільки за одержанням даного переказу протягом встановленого терміну зберігання до ВПЗ ніхто не звернувся, 11 травня 2022 року його було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання; - № 0/0057 від 14 травня 2022 року (БД 269647672) на суму 4000 грн. з текстовим повідомленням «аліменти березень 2022р» надійшов до ВПЗ №49045 м. Дніпро 16 травня 2022 року та в цей же день на вказаний відправником номер мобільного телефону адресата відправлене СМС- повідомлення про надходження на адресу одержувача даного поштового переказу. Оскільки за одержанням даного переказу протягом встановленого терміну зберігання до ВПЗ ніхто не звернувся, 21 липня 2022 року його було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання; - № 0/0058 від 16 травня 2022 року (БД 269667776) на суму 4000 грн. з текстовим повідомленням «аліменти квітень 2022р» надійшов до ВПЗ № 49045 м. Дніпро 16 травня 2022 року та в цей же день на вказаний відправником номер мобільного телефону адресата відправлене СМС- повідомлення про надходження на адресу одержувача даного поштового переказу. Оскільки за одержанням даного переказу протягом встановленого терміну зберігання до ВПЗ ніхто не звернувся, 21 липня 2022 року його було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. 14 вересня 2022 року надано відповідь на клопотання представника боржника про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. У зазначеній відповіді щодо перерахунку заборгованості по сплаті аліментів боржнику повідомлено про неможливість прийняття до уваги наданих квитанцій (заяв на приймання переказу), оскільки в матеріалах виконавчого провадження міститься заява стягувача про те, що вона не отримувала кошти від боржника в рахунок погашення аліментів та міститься лист АТ «Укрпошта» про те, що перекази повертались відправнику за закінченням терміну зберігання. Крім того, у додатках до зазначеного листа приватним виконавцем надано представнику боржника розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 65322101 відповідно до якого станом на 13 вересня 2022 року у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 359 111.65 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно частини 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Мінюсту України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III.

Згідно з п.п. 1.7, 1.41, ст. 1 та п. 30.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі. Відповідно до п. 1.24 статті 1 наведеного Закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; сума переказу - кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі; переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Таким чином, аліментні зобов`язання в частині вважаються виконаними з моменту видачі коштів стягувачу в готівковій формі, а не з моменту ініціювання переказу боржником.

Надані суду скаржником копії заяв на приймання переказу і фіскальні чеки до них від 03.07.2019 № 6/18, від 21.10.2019 № 0/55, від 21.10.2019 № 0/96, від 27.11.2019 № 115, від 21.12.2019 № 6/122 від 25.01.2020 № 9/62, від 07.02.2020 № 7/35, від 12.03.2020 № 5/59, від 24.04. 2020 № 2/119, від 04.06.2020 № 033, від 15.07.2020 № 055, від 21.09.2020 № 088, від 26.11.2020 № 149, від 26.01.2021 № 9/147, від 13.03.2021 № 5/91, від 15.03.2021 № 5/104, від 24.04.2021 № 2/179, від 24.04.2021 № 2/180, від 23.06.2021 № 8/157, від 29.06.2021 № 8/208, від 27.08.2021 № 4/199, від 09.09.2021 № 3/79, від 19.11.2021 № 1/27, від 24.11.2021 № 8/217, від 06.01.2022 № 9/23, від 08.01.2022 № 9/41, від 11.03.2022 № 5/10, від 12.03.2022 № 5/13, від 14.05.2022 № 0/57, від 16.05.2022 № 0/58, від 12.06.2022 № 086 не підтверджують сплати аліментів.

Відтак, у приватного виконавця з урахуванням листів АТ «Укрпошта» №103.003.-5020-22 і №103.003.-5332-22 та поданої стягувачем інформації у межах виконавчого провадження № 65322101 не було підстав зменшувати розрахунок заборгованості на підставі наданих боржником заяв на приймання переказу.

Суду не подано належних, достатніх та допустимих доказів щодо беззаперечної сплати заборгованості по аліментам боржником - фактичного отримання коштів стягувачем. Отже, докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства та прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, з підстав, зазначених у скарзі - суду не надані, а відповідні обставини порушення закону - судом не встановлено.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження № 61-407св20) вказано, що «відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що матеріалами виконавчого провадження підтверджена наявність певного боргу по аліментам з боку заявника, а останній не був позбавлений подати такі докази на спростування наявного у виконавчому провадженні розрахунку, проте належними та допустимими доказами не спростував, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. І ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, приватний виконавець Русецька О.О. своїми діями не порушила права заявника, тому її дії та постанова про відкриття виконавчого провадження є законними.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 384 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний і приватний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки пред`явлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей приватний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах скарги, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. в задоволенні скарги на протиправну бездіяльність приватного виконавця і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна в задоволенні скарги на протиправну бездіяльність приватного виконавця і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21 лютого 2023 року.

Суддя -