"28" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Гончарука В.П.,
за участю секретаря: Гриценко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності, суд, -
Позивач через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду та просив визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Вимоги позивача були обгрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі - продажу від 18.05.2021 р. позивач ОСОБА_1 став власником двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
6 вересня 2021 р. представник позивача прибула до вказаної вище квартири АДРЕСА_3 з метою здійснення відповідних замірів для проведення ремонту та виявила, що двері в зазначену квартиру змінені на інші та вона не має можливості потрапити до квартири, з цього приводу були викликані співробітники поліції.
Фактично одночасно з працівниками поліції прибули, й цивільні особи, які зазначали, що вони є власниками квартири АДРЕСА_4 та вказуючи при цьому, що їм належить саме квартира АДРЕСА_3 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .
В ході перевірки було встановлено, квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_2 .
З врахуванням викладеного з 6 вересня 2021 р. позивач та його довірені особи не можуть потрапити до квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з чим порушуються права позивача як власника нерухомого майна, так -як останній не має можливості розпоряджатися, користуватися свої майном.
Вважає, що саме протиправні дії відповідача ОСОБА_2 порушують права позивача, а саме в тому, що відповідач не визнаючи приватне право власності позивача на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 76.3 м.2 порушує конституційне право власника на нерухомість.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на вимоги ст.ст. 317, 319, 328, 392 ЦК України.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, обгрунтовуючи це тим, що саме визнання права приватної власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 за позивачем відновить права останнього як власника та останній у відповідності до вимог чинного законодавства зможе розпоряджатися та користуватися вказаною спірною квартирою .
Відповідач чи її представник в зал судового засідання не з`явилися, хоча сповіщалися належним чином про дань, час та місце розгляду справи.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Тобто як вбачається з наданих до суду витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 є різними об`єктами нерухомого майна, крім того в судовому засіданні позивачем чи його представниками не надано доказів того що вказані вище квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 є одним і тим же самим об`єктом нерухомого майна та в судовому засіданні не оспорювалося право власності відповідача на спірну квартиру АДРЕСА_7 , що вказана вище.
Також, як було встановлено в судовому засіданні, що право власності позивача ОСОБА_1 на спірну квартиру АДРЕСА_3 не було скасовано, ніким не оспорюється чи не визнається , та чи є в діях відповідача ОСОБА_2 ознаки будь - якого правопорушення яке б обмежувало чи порушувало право власності позивача на спірну квартиру АДРЕСА_3 .
Як було встановлено в судовому засіданні, що на думку представника позивача позивачу фактично чиняться перешкоди, як він вважає в користуванні його майном, а саме спірною квартирою АДРЕСА_8 , шляхом встановлення дверей та не допуску позивача та його представників до даної квартири, яку відповідач вважає своєю власністю, але за захистом своїх прав позивач до суду не звертався.
На думку представника позивача повторне визнання права власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 відновить права позивача.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частинами 3,4 статті 334 ЦК України також визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З врахуванням викладеного, а також те, що на час розгляду справи за позивачем у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 , в зв`язку чим суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи зібрані у справі докази, з урахуванням пояснень представників позивача та відповідача, суд прийшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для стягнення із Відповідачів на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 328, 334,386,387, 391 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 10.03.2023 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_9 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса : АДРЕСА_10 , ІПН не відомий.

Суддя: