Справа № 137/845/22

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі
представника позивача - адвоката Ліщинської Т.І.,
представника відповідача-адвоката Повшука В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині в режимі відеоконференції із Рівненським міським судом Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором навчання працівника,
Позиція сторони позивача
09.09.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 24.09.2020 між нею та ОСОБА_2 було укладено довір про навчання працівника (далі Договір).
Предметом даного договору було врегулювання цивільно-правових відносин між роботодавцем та працівником, організації роботодавцем навчання (підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або надати додаткову освітню послугу) працівника та порядку і умов оплати роботодавцем такого навчання. Позивачкою було надано для ОСОБА_2 послуги з навчання в повному обсязі.
Відповідно до п. 4.1. Договору оплата навчання здійснюється роботодавцем на умовах та в порядку визначених цим договором або договором, який буде укладено з третьою особою, що здійснює навчання.
Згідно із п. 4.3. Договору укладаючи цей договір щодо організації навчання працівника, порядку та умов оплати роботодавцем такого навчання, сторони виходять з того, що працівник має намір перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором.
23.20.2020 відповідачка ОСОБА_2 була прийнята на посаду перукаря.
04.02.2022 ОСОБА_2 була звільнена із займаної писади перукаря за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.
Своєю чергою пунктом 4.5.1 Договору передбачалось, що у випадку розірвання трудових відносин працівником з власної ініціативи або роботодавцем з вини працівника до закінчення трьохрічного терміну вказаного п. 4.5 вказаного договору, працівник зобов`язався відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем витрат.
Позивач оцінює обсяг наданих послуг за період 24.09.2020-21.12.2020 у розмірі 372 000,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі послуг.
Позиція сторони відповідача
28.09.2022 представником відповідачки-адвокатом Повшуком В.І. подано відзив на позовну заяву, яким він зазначає, що матеріали справи не містять доказів: кількості послуг, період часу, ким саме та за якою програмою, методикою позивач надавав послуги; яким чином визначалась вартість наданих послуг; їх калькуляція; собівартість; відсутні докази надання виконавцем послуг передбачених договором; відсутні докази отриманих відповідачкою результатів; відсутні докази які підтверджують, що його довірителька підвищила свій професійний розвиток; відсутні фінансові документи про оплати та фактичні реальні витрати зі сторони позивача в інтересах довірительки при наданні послуг. За наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 118-120).
23.10.2022 представник позивача адвокат Ліщинська Т.І. подала відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що заперечення наведені у відзиві не спростовують фактів, зазначених у позовній заяві. Вказала, що відповідачка підписавши договір про навчання працівника, погодилась з умовами, вказаними в даному договорі, а тому зобов`язана їх виконувати. На запитання «яким чином?» надавалися ці послуги, представник позивача посилався на акти наданих послуг, підписаних на підтвердження надання послуг, де конкретизовано обсяг та вид послуг які надавались відповідачці.
У судовому засіданні 03.11.2022 відповідачка та її представник зазначали, що відповідачка припинила свою роботу перукарем та припинила перебувати у трудових відносинах із позивачем протягом 3 років саме за станом здоров`я. 22.11.2022 представником позивача надано докази, фотозображення дописів зі сторінки під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Instagram», що підтверджує, що відповідачка надалі продовжує працювати перукарем, спростовує факт звільнення з роботи за станом здоров`я. На сторінці зазначений графік роботи, а станом на 16.11.2022 крайня публікація була датована 15.11.2022, що підтверджує надання перукарських послуг та актуальне користування сторінкою в комерційних цілях. Звертає увагу, що ОСОБА_2 звільнилась 04.02.2022, а перший допис в соціальній мережі здійснений 01.04.2022 що свідчить про бажання та можливість відповідачки надавати послуги самостійно(а.с. 165-189).
03.01.2023 представником відповідача адвокатом Повшуком В.І. подано письмові пояснення, якими останній власне повторюють позицію зазначену у відзиві про недостатність доказів та просить відмовити у задоволені позову, оскільки вимоги не доведені (а.с. 202-205). Не надав пояснень та спростувань щодо сторінки та дописів у соціальній мережі «Instagram.
Судовий розгляд
Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась. Натомість її представник адвокат Ліщинська Т.І. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, оскільки відповідачка ОСОБА_2 ознайомлювалась з умовами договору, підписувала його. Стороною позивача умови довогору були виконані в повному обсязі. Визнала ту обставину, що нею в повному обсязі подані суду документи, котрі їй надала довіритель, відтак документу «програма навчання» у неї нема. За результатами навчання відповідачці надавався відповідний сертифікат, однак він видався в одному екземплярі, а відомості про його видачу не велися.
Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання 01.02.2023 не з`явилась. Надіслала на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність, однак за участь її представника адвоката Повшука В.І. (а.с. 222). У судових засіданнях часом раніше повідомляла, що дійсно працювала у ФОП ОСОБА_1 та підписувала догововір про навчання, акти виконаних робіт в кінці робочого дня, котрий міг тривати до 22:00 год, тому вона документи не читала, до того ж її запевняли, що вказані документи містять лише формальний характер. Пояснила, що звільнилась з роботи за станом здоров`я, оскільки мала проблеми з хребтом, що пов`язано зі стоячим способом роботи.
Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Повшук В.І. у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що його довірительці надавалися послуги, а також відсутні докази понесення позивачкою витрат, відсутні докази фактичного надання послуг. Вказані послуги вважає підвищенням кваліфікації, а відтак це повинно було б відбуватись коштом підприємства. До того ж позивачем не надано програми навчання. Його довірителька не могла навчатись, оскільки в цей самий час вже працювала.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи, відповідні їм правовідносини та прийшов до наступних висновків.
Так, 23.09.2020 ОСОБА_2 виявила бажання працювати у ОСОБА_1 про що написала відповідну заяву (а.с. 13).
Наказом № 17-к від 23.09.2020 (а.с. 14) ОСОБА_2 прийнято на посаду перукаря з 24.09.2020.
24.09.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 уклали договір на навчання працівника (а.с. 8-9).
Сторона відповідача на запитання суду повідомила, що підпис у Договорі не належиться ОСОБА_2 .. Представником відповідачки - адвокатом Повшуком В.І. не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а також не заявлено, що підпис є підробним, не заявив про вчинення шахрайських дій чи підробок позивачкою та не виявив бажання звернутись до правоохоронних органів з приводу можливого вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно п. 1.1. та п. 1.2 Договору предметом якого є навчання працівника та включає в себе надання інформаційно-консультативних послуг; тренування; практичні завдання; надання інших знань та формування навичок в сфері перукарського мистецтва.
У відповідностідо п. 17 та 18 Договору, навчання проводиться 91 календарний день з 23.09.2020 по 22.12.2020. За підсумками проведеного навчання та за умови успішного проходження навчання працівник отримує сертифікат. П. 5.1 визначено вартість навчання 6000,00 грн. за 1 день.
Головну роль у суті справи відіграє п. 4.3 Договору відповідно до якого, укладаючи вказаний договір сторони виходять з того, що працівника має намір перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання.
Відповідно до п. 4.5.1 Договору, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи або роботодавцем з вини працівника трудових відносин з роботодавцем до закінчення трьохрічного терміну вказаного п. 4.5 Договору, працівник зобов`язався відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем витрат на навчання.
04.02.2022 відповідачка ОСОБА_2 виявила бажання звільнитись із займаної посади про що написала відповідну заяву. При цьому причиною звільнення зазначено «власне бажання» (а.с. 15).
Наказом за № 04-к від 04.02.2022 (а.с. 16) звільнено ОСОБА_2 перукаря із займаної посади 04.02.2022 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Таким чином вбачається, що вимога про відшкодування витрат була б незаконною, при умові, що ОСОБА_2 перебувала б у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 3 троки з моменту завершення навчання, тобто до 22.12.2023. Натомість відповідачка припинила трудові відносини за власним бажанням (згідно наданих доказів), хоча у судому засіданні пояснювала причину звільнення незадовільний стан здоров`я.
21.07.2022 відповідачці ОСОБА_2 було надіслано вимогу про повернення заборгованості за договором про навчання працівника. Заборгованість становить 372 000,00 грн.
Актами прийому-передачі наданих послуг (а.с. 25-85) підтверджується, що відповідачці надавалися інформаційно-консультативні послуги направлені на отримання навичок та знань в сфері перукарського мистецтва, практичні знання на моделях по опрацюванню техніки салонного мусового фарбування. В актах наявний підпис ОСОБА_2 під графою, що замовник не має претензій до виконавця.
На спростування позовних вимог стороною відповідача надано магнітно-резонансну томографію поперекового відділу від 08.10.2018 (а.с. 141) відповідно до якого у ОСОБА_3 виявлено признаки дегенартивно-деструктивних змін у поперековому відділу хребта із наявністю протрузії та інші обставини, котрим суд не може надати висновок, оскільки для цього необхідні спеціальні знання. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 17.01.2022 по 03.02.2022 із захворювання у виді остеохондрозу грудно-поперекового відділу хребта (а.с. 142). Наявність остеохондрозу поперекового відділу хребта спондилоартрозу, поперекового відділу хребта також підтверджується протоколом обстеження від 17.12.2018(а.с. 144).
Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 225-226) адвокат Повшук В.І. спростовує доводи позивача, що його довірителька з 04.02.2022 працює після звільнення з посади перукаря у ФОП ОСОБА_1 ..
Оцінка та висновки суду
Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦК України, за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами статті 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
За своїм змістом договір про надання послуг презюмується як оплатний.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином Відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Представником відповідача надано копію трудової книжки відповідачки (а.с. 225-226) якою адвокат Повшук В.І., як на його думку, спростовує доводи позивача про продовження самостійного надання послуг відповідачкою. Суд критично ставиться до цього доказу, оскільки він не спростовує зайнятість відповідачки, не спростовує наявності у неї доходу від самозайнятої діяльності (довідка про доходи), а також не спростовує інформації зазначеної на сторінці у соціальній мережі де міститься значна кількість аудиторії, періодично оновлюються дописи, зазначено графік роботи, відгуки клієнтів. Також зі змісту сторінки можливо встановити, що послуги відповідачкою надаються в м. Вінниця. Зазначене в сукупності дає підстави зробити висновок, що сторона відповідача намагається ввести суд в оману та уникнути відповідальності за умовами договору (що прямо не заборонено законом).
Також суду не надано чітких та переконливих доказів того, що відповідачці заборонений певний вид діяльності, тривалість діяльності та решта інформації враховуючи стан здоров`я.
До того ж ОСОБА_2 було відомо про її стан здоров`я перед тим, як вона укладала трудові відносини, оскільки медичні документи на спростування позовних вимог датовані жовтнем та груднем місяцями 2018 року.
Своєю чергою представник позивача спростувала твердження про неспроможність працювати (а.с. 168-189), а відповідачка не заперечила походження цих доказів.
Важливою обставиною являється те, що у відповідачки ОСОБА_2 існували сумніви в тому, що підпис зазначений у договорі та актах належний саме їй. Однак попри роз`яснення суду ні відповідачка ні її представник не виявили бажання звернутись до правоохоронних органів з приводу можливих шахрайський дій ОСОБА_1 .. Також ОСОБА_2 та її представником не заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, чим не в повній мірі реалізувано процесуальне право на спростування доводів позову.
Таким чином вбачається, що відповідачка, добровільно підписуючи Договір, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, була прийнята на роботу та не пропрацювавши три роки звільнилась за власним бажанням, продовжила надавати послуги самостійно, а відтак зобов`язана відшкодувати понесені витрати на навчання.
Враховуючи те, що вимоги позивача грунтуються на вимогах закону та договору, підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
При ухваленні рішення судом не встановлювались правильність розрахунків інфляційних збитків, оскільки в цій частині вони не заперечувались сторонами.
На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки витрати по відшкодуванню судового збору.
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 76-82, 133, 141, 258-265, 268 ЦПК України, суд,
Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 основну суму заборгованості за договором навчання працівника 372 000,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 55 342,88 грн., 3 % річних - в розмірі 5 748,16 грн., та 4 380, 91 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 333391)

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 20.01.2015 Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області, РНОКППП НОМЕР_5 )

Суддя : Гопкін П. В.