Справа №489/4391/20
Провадження №2/489/86/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд: визнати за ним право власності на частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на частку автомобіля марки Infiniti FX35, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 ; компенсувати вартості квартири АДРЕСА_1 та частку автомобіля марки Infiniti FX35, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі по 04 грудня 2018 року. В період перебування у шлюбі, ними було придбано спірне майно та зареєстроване за відповідачкою. З аналізу цінової політики на дану квартиру, її вартість становить близько 22000 доларів США, що еквівалентно 616000 грн. Вартість автомобіля на сьогоднішній день становить близько 18000 доларів США, що еквівалентно 504000 грн.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що вона з позивачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1998 року по 04.12.2018 року. Квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 28 січня 1998 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем. Отже, спірна квартира не є спільною власністю подружжя і поділу не підлягає, законних підстав для компенсації вартості вказаної квартири для позивача відсутні. Що стосується автомобіля Infiniti FX35, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , який було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, слід зазначити, що вказаний автомобіль було продано 26.10.2018 року за згодою позивача, а грошові кошти отримані від продажу були використані на той час спільно позивачем та нею як сім`єю, а тому вказане майно поділу не підлягає. Законних підстав для компенсації вартості вказаного автомобіля позивачу відсутні.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позов в повному обсязі. Щодо поділу квартири АДРЕСА_1 зазначає, що відповідачка не враховує той факт, що договір купівлі - продажу вказаної квартири визнано дійсним лише 11.03.2004 року, коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 28 січня 1998 року, коли була придбана спірна квартира, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, робили спільний ремонт у квартирі. Щодо спірного автомобіля Infiniti FX35, зазначає, що письмової згоди на продаж даного автомобіля він не надавав. Станом на 26.10.2018 вони вже не проживали однією сім`єю та тим більше не використовували гроші на користь сімї, підтвердженням даного факту є неодноразові звернення до органів поліції.

Ухвалою суду від 22.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2020, забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою суду від 07.12.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03.11.2022, відкладено розгляд справи та витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача неодноразово надходили заяви про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позов підтримують в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1998 року. Шлюб між сторонами розірвано 04 грудня 2018 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2018.

Позивач в своєму позові зазначає, що в період перебування з відповідачкою в шлюбних відносинах, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Infiniti FX35, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 .

28 січня 1998 року між ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано Південною товарною біржею 28.01.1998, зареєстровано в ММБТІ 12.02.1998 за реєстровим № 20375.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2004, визнано дійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , з іншої сторони, зареєстрований на Південній товарній біржі 28 січня 1998 року.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.11.2018, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі дубліката договору купівлі - продажу від 14.05.2013 зареєстрованого на Південній товарній біржі за реєстровим № 795; рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2004 по справі № 2-1143/2004.

ОСОБА_3 належав на праві власності автомобіль марки Infiniti FX35, легковий універсал - В, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Вказаний автомобіль був придбаний 12 червня 2015 року.

Відповідачка в своєму відзиві зазначає, що вказаний автомобіль було продано 26.10.2018 року за згодою позивача.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль марки Infiniti FX35, легковий універсал - В, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_9 .

Дата реєстрації продажу вказаного автомобіля - 26 жовтня 2018 року.

Позивач в своєї відповіді на відзив зазначає, що письмової згоди на продаж автомобіля не надавав. На час продажу автомобіля він з відповідачкою фактично вже не проживали однією сім`єю.

На підтвердження зазначеного суду надані витяги з ЄРДР про внесення відомостей за зверненням ОСОБА_1 щодо вжиття заходів до ОСОБА_9 (матері відповідачки) та ОСОБА_3 від 27.10.2018, 29.10.2018 та 14.12.2018.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській обл. від 30.11.22 за вих. № 31/2692-14-2022, відповідно автоматизованих обліків, наявних у розпорядженні РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області 26 жовтня 2018 року транспортний засіб Infiniti FX35, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі - продажу № 4841/2018/1163175 від 26.10.2018. Надати копії матеріалів, що стали підставою перереєстрації транспортних засобів не уявляється можливим, у зв`язку з їх знищенням по закінченню терміну зберігання - 3 роки відповідно до вимог ст.. 203 Переліку, затвердженого наказом МВС України від 10.01.2014 № 5дск.

Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо придбання квартири АДРЕСА_1 в період перебування у шлюбних відносин з відповідачкою. Посилання на набуття права власності на спірну квартиру лише з моменту визнання дійсною угоди за рішенням суду, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права.

Відповідачем надано докази щодо придбання спірної квартири до реєстрації шлюбних відносин, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_1 та виплати компенсації її частки, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку автомобіля марки Infiniti FX35, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 та виплати компенсації вартості вказаного автомобіля, суд приходить до наступного.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до умов ст.ст. 364,365 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ - право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачка у відзиві вказує на те, що автомобіль бу проданий 26.10.2018, в період перебування сторін у шлюбі, тобто зі згоди позивача.

Судом було витребувано відомості з Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області щодо продажу спірного автомобілю.

Згідно відповіді від 30.11.2022 №31/2692-14-2022 28 жовтня 2018 транспортний засіб Infiniti FX35, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу №4841/2018/1163175 від 26.10.2018, при цьому копії документів, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу не представляється можливим, у зв`язку з їх знищенням по закінченню терміну зберігання.

Позивачем не доведено факт продажу спірного автомобіля без його згоди так само як й відповідачкою що таке відчуження відбулось за згоди іншого з подружжя та в інтересах сім`ї.

Матеріали справи не містять відомостей з якого моменту сторони перестали проживати як подружжя, щоб достеменно стверджувати про відсутність спільних прав та обов`язків на момент відчуження спірного автомобіля.

Частина 2 статті 65 СК України встановлює, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Позивачем вимоги про визнання правочину щодо продажу автомобіля недійсним не заявлялось.

Суд, при оцінці наданих доказів, виходить з презумпції правомірності угоди при продажі спірного автомобіля, оскільки сторони повинні діяти в межах чинного законодавства, та ані позивачем ані відповідачем не надано доказів зворотного.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню не підлягає.

Щодо вимог відповідачки ОСОБА_3 про розподіл витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. між сторонами, суд приходить до наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20).

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підтвердження судових витрат суду надані: договір № 16/08 про надання правової допомоги від 16.08.2021; Додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 16/08 від 16.08.2021; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1021627 від 17.08.2021; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК № 001470; акт про надання правової допомоги від 17.08.2021; рахунок - фактура № 17/18 від 17.08.2021 про сплату ОСОБА_3 на користь адвоката Семененко В.Б. гонорар за представництво та захист інтересів у суді у розмірі 10 000,00 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера № 17/18 від 17.08.2021.

Враховуючи характер виконаних адвокатом обсяг робіт (первинний аналіз документів, підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6

Повний текст судового рішення складено «01» березня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева