Справа № 761/8303/15-ц Головуючий в суді І інстанції Рибак М.А.
Провадження № 22-ц/824/1164/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київградсервіс», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказував, що його квартиру було залито - 23.09.2014 року та 16.10.2014 року, у зв`язку з чим, було двічі проведено обстеження квартири комісією дільниці «Покровська» ТОВ «Кийградсервіс» та відповідно складено акти про залиття від 07.10.2014 року та від 16.10.2014 року, якими встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження ТОВ «Судово-експертний Альянс» від 11.12.2014 року № 11/12-2014-1 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що утворились внаслідок залиття приміщень квартири, за адресою: АДРЕСА_3 на дату проведення дослідження складає 123 648 грн.

Також, відповідно до висновку ТОВ «Судово-експертний Альянс» від 11.12.2014 року № 11/12-2014-2 причиною залиття являється засмічення внутрішнього ливнестоку будівельним сміттям в квартирі АДРЕСА_4 під час проведення ремонтно-будівельних робіт.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача 124 648,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 124 648,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири та 1 246,48 грн. судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2019 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу для визначення причини залиття квартири позивача і розміру заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири, однак 28.11.2019 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено до суду повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17465/19-43 у зв`язку з не забезпеченням сторонами доступу експерта до квартир.

Вказує також, що він дізнався про час проведення експертизи тільки після ознайомлення з матеріалами справи новим представником у вересні 2021 року, та вважає, що місцевим судом винесено рішення за відсутності експертного висновку, коли призначення такої експертизи є об`єктивно необхідним для правильного вирішення справи.

Крім того, вказує, що місцевим судом проведено розгляд справи без врахування залучення до справи його нового представника, який просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи та відкласти розгляд справи.

Від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Від представника третьої особи надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими та просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи презумпцію вини заподіювача шкоди, виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, натомість відповідач своєї вини та розміру заподіяної позивачу шкоди не спростував.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.(т. 1, а.с. 33-35).

Квартира, за адресою: АДРЕСА_5 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2015 № 33006689 (т. 1, а.с. 31-32).

23.09.2014 року та 16.10.2014 року відбулися залиття квартири позивача, що підтверджується актами про залиття від 07.10.2014 року та від 16.10.2014 року , складеними комісією дільниці «Покровська» ТОВ «Кийградсервіс»(т. 1, а.с. 7-10), якими встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку № 11/12-2014-2 експертного будівельно-технічного дослідження від 11 грудня 2014 року, складеного судовим експертом ТОВ «Судово-Експертний Альянс» Титенком І.О. (т. 1, а.с. 54-66), причиною залиття являється засмічення внутрішнього ливнестоку будівельним сміттям в квартирі АДРЕСА_4 під час проведення ремонтно-будівельних робіт.

Згідно з Висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 11.12.2014 №11/12-2014-1 (т. 1, а.с. 11-29) вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття приміщень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на дату проведення дослідження складає 123 648,00 грн. Згідно квитанцій від 19.12.2014 до касових ордерів № 11, 12 (т. 1, а.с. 30) витрати позивача щодо оплати вартості проведення зазначеного дослідження складають 1000,00 грн.

Вказаним висновком також встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа дільниці «Покровська» ТОВ «Кийградсервіс» від 23 лютого 2015 року № В-69 акт від 07 жовтня 2014 року є недійсним, та акт від 16 жовтня 2014 року щодо залиття квартири АДРЕСА_1 підлягає анулюванню. У вказаному листі зазначено, що причиною залиття помешкання може бути як несанкціоноване втручання мешканців у роботу опалювально-водопровідної системи, так і халатне ставлення до технічного обслуговування радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо, що наявні у квартирі (т. 1, а.с. 146-147).

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідача внаслідок засмічення внутрішнього зливостоку будівельним сміттям, що підтверджується актами про залиття від 23.09.2014 року та 16.10.2014 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 свою відповідальність за порушення правил експлуатації внутрішнього водостоку та розмір завданої матеріальної шкоди не спростував, а відтак підлягає відшкодуванню майнова шкода, у розмірі, визначеному висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 11.12.2014 року №11/12-2014-1 у сумі 123 648 грн. та витрати на проведення дослідження у сумі 1 000 грн.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом винесено рішення за відсутності експертного висновку, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

31 жовтня 2019 року КНДІСЕ надіслав до суду та на поштові адреси сторін клопотання, в якому повідомив про необхідність забезпечити прибуття та безперешкодний доступ до об`єктів дослідження, а саме кв АДРЕСА_6 , яке відбудеться 20.11.2019 року о 09:30 годин (а.с. 227-228 т. 2). Крім цього, копію даного клопотання листом від 06.11.2019 року було надіслано судом, в тому числі, на поштову адресу відповідача (а.с.229 т.2).

28.11.2019 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено до суду повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17465/19-43 (т. 2, а.с. 242-243) у зв`язку з не забезпеченням сторонами доступу експерта до квартир 20.11.2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що саме за клопотанням відповідача було призначено судову будівельно-технічну експертизу у справі, разом з тим, після призначення дати огляду об`єкту експертного дослідження, стороною відповідача не вживалися будь-яких належних заходів та дій для з`ясування процесу та наслідків призначеної експертизи, забезпечення доступу експерта для обстеження приміщень, а відтак, у відповідності до ст. 109 ЦПК України, місцевий суд правомірно відмовив у визнанні факту, для з`ясування якого експертиза була призначена.

Оскільки відповідач не спростовував докази, надані позивачем щодо розміру шкоди, суд першої інстанції правильно прийняв як належний доказ висновок експертного будівельно-технічного дослідження про розмір збитків.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача судом першої інстанції не встановлена, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів проти позовної заяви, розгляд справи судом у відсутності відповідача та його представника не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на інші порушення норм процесуального права відхиляються колегією суддів, оскільки не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, позаяк згідно ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до ст.389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: