РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ляхова О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Антонович О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 18.09.2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. За словами позивача, 31.03.2011 року під час шлюбу для проживання сім`ї сторонами була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка документально була оформлена на чоловіка. Після розірвання шлюбу відповідач утримує в себе оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, приховує їх, а тому позивач позбавлена можливості реалізації своїх законних прав співвласника квартири, підтвердження свого права власності на квартиру у взаємовідносинах із іншими особами та державними органами, так як квартира за документами оформлена на одного відповідача. З огляду на викладене у позові, ОСОБА_1 , посилаючись на положення Сімейного кодексу України, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 03 вересня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (ціна позову не перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ляхов О.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що квартира придбана за спільні кошти подружжя, сторони працювали, зокрема позивач на той час мала квартиру, яку здавала в оренду. Представник звертав увагу, що згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2011 року ОСОБА_2 від продажу квартири АДРЕСА_2 отримав на руки лише 107 тис.грн. Натомість спірну квартиру 31.03.2011 року придбано за 424 тис. грн. До того ж відповідач не надав доказів своїх доходів за той час.

Позивач ОСОБА_1 наголосила, що спірна квартира придбана під час шлюбу за спільні з відповідачем кошти, а також додала, що у неї є син і їм потрібно десь жити.

Разом з тим відповідач в судовому засіданні пояснив, що спірна квартира була придбана за його власні кошти, одержані від продажу квартири по АДРЕСА_3 , яка належала йому до шлюбу та котру в 2003 році відповідачу подарувала мати. У квартирі по АДРЕСА_3 сторони і проживали, перебуваючи в шлюбі, до її продажу в 2011 році. ОСОБА_2 підтвердив, що квартира по АДРЕСА_4 належить позивачу та остання із 2005 року її здавала в оренду. Відповідач зазначив, що квартиру по АДРЕСА_3 продав за 267 тис. грн., а спірну квартиру придбав за суму, наведену у договорі.

Представник відповідача - адвокат Антонович О.С. в судовому засіданні зазначила, що спірне нерухоме майно було придбано за кошти, одержані від продажу 29.03.2011 року належної її довірителю квартири. Зауважила, що проведена за клопотанням сторони позивача експертиза підтвердила лише ринкову вартість спірної квартири, а не суму, за яку її фактично було придбано. На думку представника, позивач не спростувала, що квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи й дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.03.2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №576, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв у власність належну продавцям на праві власності цілу квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-9).

Згідно з п. 2.4 договору покупець доводить до відома продавців ті інших осіб, кого це стосується, що на момент укладення цього договору перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та укладає цей договір за згодою останньої, викладеною в заяві, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 31 березня 2011 року за реєстровим №575.

У зазначеній заяві ОСОБА_1 також повідомила, що згаданий правочин укладається її чоловіком в інтересах сім`ї та на умовах, які вона попередньо обговорила з чоловіком (а.с. 39).

Інвентаризаційна вартість відчужуваного «нерухомого майна» згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 17.03.2011 року за №29342459, та ціна нерухомого майна, що купується «покупцем» за цим договором становить 41 212,00 грн. (п. 3 договору).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 серпня 2021 року №271199578 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2021 року розірвано шлюб, зареєстрований 18 вересня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майже аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів, що спірну квартиру було придбано ним за особисті кошти, надав суду копію договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №3285, зі змісту пункту 2.1 якого вбачається, що продаж квартири АДРЕСА_2 вчинено за домовленістю сторін за 267 652 грн., з яких 107 652 грн. ОСОБА_2 отримав від покупця до підписання цього договору, а 160 000 грн. покупець зобов`язався передати продавцю після отримання кредиту на придбання вказаної квартири у ПАТ «Банк Кіпру» (а.с. 50-53).

У свою чергу, з досліджених судом матеріалів справи не вбачається, що відповідач отримав грошові кошти у розмірі 160 000 грн., які покупець квартири по АДРЕСА_3 зобов`язався передати йому після отримання кредиту, до 31.03.2011 року. Тобто до дня придбання спірної квартири по АДРЕСА_5 . Отже, в порушення положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України належних, допустимих й достовірних доказів на підтвердження таких обставин ОСОБА_2 суду не надав.

Окремо судом звернуто увагу на наявну у матеріалах справи копію розписки від 31.03.2011 року, з якої слідує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 424 000 грн., що еквівалентно 53 000 доларів США, за продаж належної їм квартири АДРЕСА_1 (а.с. 83).

Також у п. 7.3 договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №576, сторони визначили, що в разі визнання недійсним цього договору з вини продавця винні зобов`язуються сплатити покупцю штраф в розмірі 382 788 грн. Разом з інвентаризаційною вартістю відчужуваного майна загальна сума становить згадані у попередньому абзаці 424 000 грн.

Згідно з висновком експерта, складеного за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №529/01-2023 від 04.01.2023 року, дійсна (ринкова) вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_6 , в цінах на 31 березня 2011 року, з урахуванням об`ємно-планувального рішення, технічного стану та рівня оздоблення, становила 405 200 грн. (а.с. 149-167).

Наведені вище обставини, на переконання суду, спростовують доводи відповідача про те, що спірна квартира була придбана за суму, зазначену у п. 3.2 договору (41 212,00 грн.).

Крім цього, в судовому засіданні сторони визнали. що позивач з 2009 по 2010 роки працювала в Королівстві Данія та одержувала певний дохід.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що тривалість та усталеність сімейних відносин сторін до придбання ними спірного майна доводить, що таке майно було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, відтак в порядку поділу майна подружжя належить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

При вирішенні даного спору суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України, враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 296/1550/20 (провадження № 61-11105св21).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

Статтею 139 ЦПК України регулюється питання витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 6 ст. 139 ЦПК України).

Статтею 74 ЦПК України визначено, що спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Як зазначив Верховний Суд у справі №824/647/19-а, для відшкодування витрат, пов`язаних із призначенням і проведенням експертизи як певної процесуальної дії, її призначення та проведення має відбуватися в межах виключно судового процесу. Адже статус учасника, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано до суду звіт про оцінку майна від 19.08.2021 року, за проведення якого сплачено 600 грн. У свою чергу з позовом ОСОБА_1 звернулася 25.08.2021 року, отже витрати на підготовку висновку про оціночну вартість квартири, на думку суду та з огляду на позицію суду касаційної інстанції щодо стягнення витрат за замовлення експертного дослідження в позапроцесуальному порядку, не підлягають відшкодуванню, оскільки незалежна оцінка квартири була виконана за ініціативою позивача до звернення до суду.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 344,79 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя