Справа № 352/2559/20
Провадження № 2/352/34/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

представників сторін Крамаренко К. С., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Крамаренко Катерина Сергіївна, до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, придбане під час шлюбу,

у с т а н о в и в :

Представник позивача 10.12.2020 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, придбане під час шлюбу, у якому просила визнати за позивачкою ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , та на (одну другу) частину житлового будинку за цією ж адресою.

Ухвалою від 28.12.2020 суд відкрив провадження в даній справі та призначив підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Дана цивільна справа передана в провадження судді Хоминець М. М. 02.06.2022, ухвалою від 07.06.2022 суд призначив підготовче засідання в рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.12.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлений позов представник позивача обґрунтовувала тим, що сторони з 28.05.1994 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018. За час шлюбу за спільні кошти подружжя придбано таке нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який не введений в експлуатацію. Відповідач умисно приховує від позивачки будь-які правовстановлюючі документи на спірні земельну ділянку та житловий будинок, мотивуючи тим, що майно належить йому особисто, а позивачка не має жодного відношення до цього майна. Тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого права власності на придбане в шлюбі нерухоме майно.

У наданому суду відзиві представник відповідача адвокат Прийдун В. М. позов не визнав, посилаючись на те, що в позові не зазначено, чим підтверджується факт придбання земельної ділянки за спільні кошти подружжя. Земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2004 за особисті кошти відповідача. Згідно договору дарування будівельних матеріалів від 14.10.2004 відповідач прийняв у дар від дарувальника ОСОБА_4 будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані для будівництва житлового будинку, що на момент укладення договору є не завершений будівництвом готовністю 50 %, який знаходиться на АДРЕСА_1 , будівництво якого ведеться на підставі рішення виконкому Ямницької сільської ради від 14.11.1990 та згідно будівельного паспорта на забудову. Прийнятий відповідачем у дар житловий будинок є особистою приватною власністю відповідача. Тобто нерухоме майно, щодо якого заявлено позов, є особистою приватною власністю відповідача. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в позові.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що сторони позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 травня 1994 р. до 30 травня 2018, коли набрало законної сили рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 про розірвання між ними шлюбу (а.с.166-169).

Суд установив, що в період шлюбу сторони придбали земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.10.2004, укладеним між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Магас О. Є. та зареєстрованим у реєстрі за № 1-783, засвідчена копія якого міститься на а.с.8 також зв. ст.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Зазначене положення кореспондується з положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, в сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобовязаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок, який враховується судом у рамках розгляду даної справи згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, міститься у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах ВС від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18, від 15.06.2020 у справі № 636/4052/18.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, згідно якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто, дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

У рамках розгляду даної справи сторона відповідача, який заперечував статус спірної земельної ділянки як спільної сумісної власності подружжя, не надала суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини та спростування презумпції спільності права власності подружжя на набуте за час шлюбу майно.

Таким чином, спірна присадибна земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що відсутність інформації щодо отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку, який на час виникнення спірних правовідносин посвідчував право власності на землю, щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та її реєстрації в Державному земельному кадастрі не є перешкодою для визнання за позивачкою права власності на половину набутої в шлюбі земельної ділянки.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині земельної ділянки. Суд визнає за позивачкою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину спірної земельної ділянки. Право власності на другу половину земельної ділянки слід визнати за відповідачем.

Що стосується другого об`єкта нерухомого майна, щодо якого позивачка заявила вимоги, суд установив такі обставини.

На підставі договору дарування будівельних матеріалів від 14.10.2004, засвідчена копія якого міститься на а.с.9, відповідач прийняв у дар від дарувальника ОСОБА_4 будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані для будівництва житлового будинку, що на момент укладення договору є не завершений будівництвом готовністю 50 %, який знаходиться на АДРЕСА_1 , будівництво якого ведеться на підставі рішення виконкому Ямницької сільської ради від 14.11.1990 та згідно будівельного паспорта на забудову. Предмет договору будівельні матеріали, обладнання та конструкції сторони оцінили у 15377 грн (п. 5 договору дарування).

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Частиною першою ст. 62 СК України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд зазначає, що сторона позивача не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, що майно відповідача, яким є будівельні матеріали, обладнання та конструкції, використані для будівництва незавершеного житлового будинку готовністю 50 %, за час шлюбу істотно збільшилося в своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат позивачки.

Згідно інформації Ямницької сільської ради (а.с.11) житловий будинок на АДРЕСА_1 не зданий в експлуатацію, в будинку постійно з 2010 р. проживає відповідач, за цією адресою ніхто не зареєстрований.

Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати житловий будинок на АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 . Тому суд відмовляє в позові в частині вимоги про визнання за позивачкою права власності на половину житлового будинку.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 57, 60, 61, 62, 63, 68, 70 СК України, ст. 331, 368 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Крамаренко Катерина Сергіївна, до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, придбане під час шлюбу, задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: с. Боків Тернопільського (Підгаєцького) району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: с. Боків Тернопільського (Підгаєцького) району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 23.02.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ