Провадження № 2/641/93/2023 Справа № 641/805/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Курганникової О.А.,

за участю секретаря судового засідання -Зюкіній К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування запису про державного реєстратора про право власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування запису про право власності № 17134581 від 24.10.2016 року про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. від 27.10.2016 року, індексний номер 32086869, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101

В обґрунтування позову зазначила, що 10.07.2008 року між ПАТ КБ « Приватбанк» і позивачкою був укладений кредитний договір № HAL5GA00000021, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18 457. 52 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.07.2015 року. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ « Приватбанк» і позивачкою 10.07.2008 року був укладений договір іпотеки № HAL5GA00000021, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала останній на праві власності. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.11.2016 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2016 року було скасовано, та ухвалено нове, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення були задоволені частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року в розміри 60 194,27 доларів США, яка складається з: 16 161,40 доларів США заборгованість за кредитом; 7,839,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 077,19 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 31 231,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 18,71 доларів США штраф (фіксована частина); 2 865.50 доларів штраф (процента складова) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,20 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» за ціною не нижче 664 221 грн., укладання від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з можливістю здійснення ПАТ КБ « Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, в іншій частині в здоровленні позовних вимог було відмолено. 22.02.2018 року при ознайомленні в Комінтернівському районному суді м. Харкова з матеріалами цивільної справи № 641/5870/17 позивачка дізналася, що на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. від 28 жовтня 2016 року її право власності як іпотекодавця на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 припинилося, а право власності іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» на вказану квартиру винило та було зареєстровано на підставі іпотечного договору, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32086869 від 27.10.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 18:16:42, номер запису про право власності 17134581 від 24.10.2016 року. З огляду на ці обставини ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження , по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

08.09.2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. надійшли рішення нотаріуса і документи, на підставі яких 24.10.2016 року була проведена державна реєстрація права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (попередня назва - ПАТ КБ «Приватбанк») прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32086869 від 27.10.2016 18:16:42, номер запису про право власності 17134581.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.10.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. надала до суду заяву, в якій просила провидити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» » в судове засідання не з`явилася. У відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи у її відсутність. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог до банку, з підстав зазначених у відзиві.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами

10.07.2008 року між ПАТ КБ « Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HAL5GA00000021, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18 457. 52 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.07.2015 року. між

10.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки № HAL5GA00000021, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала останній на праві власності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.11.2016 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2016 року було скасовано, та ухвалено нове, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення були задоволені частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року в розміри 60 194,27 доларів США, яка складається з: 16 161,40 доларів США заборгованість за кредитом; 7,839,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 077,19 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 31 231,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 18,71 доларів США штраф (фіксована частина); 2 865.50 доларів штраф (процента складова) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,20 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» за ціною не нижче 664 221 грн., укладання від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з можливістю здійснення ПАТ КБ « Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, в іншій частині в здоровленні позовних вимог було відмолено.

24.10.2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» Лобейко А.С. звернулася з заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової А.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ«Приватбанк»

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32086869 від 27.10.2016, прийнятим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. та внесене в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 71626153 від 27.10.2016 року 18:27:10, , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв.м, житлова площа 41,9 кв.м, зареєстровано за суб`єктом Публічне акціонере товариство Комерційний банк «Приватбанк» .

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 зроблено висновок щодо застосування статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, згідно з яким: "у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому апеляційний господарський суд помилково констатував необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав. Водночас колегія суддів зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"".

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).

Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких приводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про право власності № 17134581 від 24.10.2016 року про державну реєстрацію права власності не ґрунтуються на вимогах закону, відсутнє порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, позовні вимоги щодо відшкодування судових витрати пов`язаних сплатою судового збору задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 3, 4, 12, 13,15,16, 77,141 ЦПК України, 317, 319, 321, 387, 391 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування запису про державного реєстратора про право власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місце знаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Суддя: О. А. Курганникова