Номер провадження: 22-ц/813/3523/23
Справа № 523/3809/21
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Ричкова Максима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2021 року адвокат Ричков Максим Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом, який в подальшому було змінено (т. 1, а.с. 113-115), про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними та витребування земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1278. 05.02.2021 року позивачу стало відомо про порушення його прав як власника вищезазначеної земельної ділянки через оформлення 03.02.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. договору дарування вищевказаної земельної ділянки, за реєстровим № 145, укладений нібито між ним та ОСОБА_2 . Позивач вважає, оскільки ніколи не був в Республіці Панама, ним ніколи не видавалися довіреності на розпорядження або дарування зазначеної земельної ділянки, тому, вказана довіреність посвідчена нібито ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі якої діяв від його імені ОСОБА_5 є підробкою. В подальшому, 08.02.2021 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. було посвідчено договір дарування вищевказаної земельної ділянки, за реєстровим № 203, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Враховуючи вищенаведене, просив задовольнити позовні вимоги (т.1, а.с. 1-17).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсним та визнання права власності було передано до Біляївського районного суду Одеської області (т.1, а.с. 22-23).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2022 року (головуючий суддя Буран В.М.) в задоволенні позовних вимог вирішено відмовити (т.1, а.с. 168-178).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Ричков Максим Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачем не доведено свої позовні вимоги, оскільки позивачем заперечувалося підписання вказаної довіреності та надано беззаперечні докази того, що в період часу складання вказаної довіреності за межі України не виїжджав, у зв`язку із чим не міг підписати вказану довіреність. Посилався на те, що враховуючи безпідставність та незаконність оскаржуваного рішення, апелянтом була подана до правоохоронних органів відповідна заява, за результатами якої зареєстроване кримінальне провадження № 0000230 (т.1, а.с. 191-197).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.10.2022 року (головуючий - суддя Гірняк Л.А.) було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 22.12.2022 року справу призначено до розгляду (т.1, а.с. 213, 234).

29 листопада 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_3 зазначив, що зважаючи на презумпцію правомірності правочину, а також на те, що судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання довіреності недійсності, не ухвалювалося, то відповідно договори дарування є чинними та не можуть бути визнані судом недійсними. Крім того, відповідач вказав на те, сам факт звернення до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення не є доказом, оскільки факт підробки та/або дійсності довіреності не є предметом доказування в даній справі. Тому, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 1, а.с. 218-221).

Того ж дня, відзив на апеляційну скаргу подала відповідач ОСОБА_2 , яка просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з тих самих підстав, що і відповідач ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 225-228).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_6 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюка А.І., суддів Сегеду С.М., Комлеву О.С. (т.1, а.с. 245). В подальшому суддю Комлеву О.С. було замінено суддею постійно діючого складу ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 244).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 березня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 1-3).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні 14 грудня 2023 року апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не зверталися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що ані позивачем, ані його представником в судовому засіданні не доведено належним чином беззаперечні підстави для визнання недійсними договорів дарування, а саме, те, що спірні договори укладенні на підставі підробленої довіреності, що дає підстави для визнання договору дарування недійсним (т. 1, а.с. 175).

Апеляційний суд, не погоджуючись із вказаними висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1278, про що свідчить копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951256, виданого Біляївським районним відділом земельних ресурсів 12.03.2007 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.516.00035. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.09.2016 за №16733945, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000 (т. 1, а.с. 15).

03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. було посвідчено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:1278, за реєстровим № 145, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до зазначеного Договору, від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_4 другим державним нотаріусом нотаріального округу провінції Панама 25.09.2020, діяв ОСОБА_5 . Відповідно до пункту 1 вказаного договору ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла у власність вищезазначену земельну ділянку (т. 1, а.с. 13 зворот - 14, 82, 84, 157-162).

08 лютого 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. було посвідчено договір дарування вищевказаної земельної ділянки, за реєстровим №203, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та згідно п. 1 договору дарувальник безоплатно передав у власність обдарованого земельну ділянку площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1278 (т.1, а.с. 11-12, 80-81), про що також надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що він не тільки ніколи не був в Республіці Панама, але навіть ніколи не виїжджав за межі території України. Відповідно він заперечував факт видачі ним доручення довіреності на розпорядження або дарування земельної ділянки площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1278; як на території України, так і на території інших держав (т. 1, а.с. 3 зворот).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією з сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Дійсність правочину забезпечується згідно зі ст. 203 ЦК України вимогами, зокрема що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також тим, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України позивач ОСОБА_1 не перетинав державний кордон з період з 29.03.2016 року по 29.03.2021 року (т. 1, а.с. 54).

Як вбачається з відповіді Біляївського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на ім`я позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не оформлювався паспорт громадянина України для виїзду за кордон (т. 1, а.с. 163).

Будь-яких логічних пояснень щодо можливості посвідчити довіреність в Панамі, не виїжджаючи з України матеріали справи не містять. За умови оспорення цього факту позивачем, та з врахуванням вищевказаних відповідей, апеляційний суд вважає посилання позивача на відсутність його волі щодо видачі довіреності, так і на відчуження земельної ділянки за вказаною довіреністю, обґрунтованими.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України). Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, оскільки земельна ділянка була відчужена на підставі договору дарування вона може бути витребувана в будь-якому випадку у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , а визнання недійсним договору дарування для захисту прав позивача не вимагається, оскільки поновлення його прав відбувається шляхом задоволення віндикаційного позову. При цьому, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Випадки позбавлення власника володіння нерухомим майном, в тому числі, полягають у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). В свою чергу однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанова ВП ВС висловленій у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Таким чином, необхідності у визнанні недійним договору дарування 08.02.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за реєстровим № 203, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не має, оскільки задоволення віндикаційного позову в повному обсязі відновить права позивача.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, то апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує прийняте судом першої інстанції рішення та приймає нове про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ричкова Максима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_4 , другим державним нотаріусом нотаріального округу провінції Панама, 25 вересня 2020 року, діє Мацюця Віталій Олександрович, та ОСОБА_2 , 03 лютого 2021 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., реєстровий номер 145.

Витребувати у ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку, площею 1 га, в тому числі по угіддях: 1 га рілля, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:001:1278.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 24 січня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк