КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1032/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Коцюрби О.П.

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук Марина Адамівна про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним та скасування акту приватного виконавця, недійсним свідоцтва, -

установив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним та скасування акту приватного виконавця, недійсним свідоцтва.

Свої вимоги мотивували тим, що між ними 05 листопада 1988 року було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року у цивільній справі №369/1286/14-ц.

За час шлюбу ними було набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №369/764/15-ц про розподіл майна подружжя сторін було:

- визнано за ОСОБА_3 право власті на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2451 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №340928 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :05:010:0029, набутої на підставі договору дарування від 04 лютого 2005 року за №3-204, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 та житлового будинку, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власті на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2451 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №340928 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :05:010:0029, набутої на підставі договору дарування від 04 лютого 2005 року за №3-204, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 та житлового будинку, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

На початку листопада 2019 року ОСОБА_2 стало відомо, що майно, яке належить йому на праві спільної часткової власності з ОСОБА_3 , а саме: земельна ділянка, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було за невідомих обставин продано в процесі примусового виконання рішення суду через ДП «Сетам» на електронних торгах без будь-яких повідомлень.

Позивачі вказували, що за деякий час вони дізналися, що приватний виконавець Говоров П.В., діючи, на їх думку, незаконно, без будь-яких попереджень, повідомлень продав належні їм домоволодіння та земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 , через ДП «СЕТАМ» на електронних торгах 28 жовтня 2019 року за номером лоту 377173.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №59955764 позивачам стало відомо наступне.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року у справі №369/356/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року, було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» кошти в розмірі 2904308,24 грн.

14 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області на підставі згаданого рішення було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» заборгованість у розмірі 2904308,24 грн.

04 лютого 2015 року державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського району Київської області на підставі згаданого виконавчого листа та на підставі заяви про примусове виконання, поданої 02 лютого 2015 року, було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №46367511 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» боргу в сумі 2904308,24 грн.

Позивачі стверджували, що приватний виконавець з порушеннями передав їх майно на реалізацію, в тому числі й не зважаючи на те, що майно, на яке він звертав стягнення, належало також і ОСОБА_3 , яка не була боржником за виконавчим листом.

Позивачі вказували, що 28 жовтня 2019 року було проведено електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» по лоту №377173, на яких відповідно до протоколу №440316 про проведення електронних торгів, було незаконно продано земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

01 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було отримано протокол №440316 про проведення електронних торгів, відповідно до якого земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення електронних торгів придбав ОСОБА_1

04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було складено акт про проведені електронні торги та підтверджено факт надходження коштів у сумі 3111809,04 грн.

Позивачі стверджували, що після незаконного продажу їх майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. було видано свідоцтво серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року та перереєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , на ім`я ОСОБА_1 .

З позиції позивачів, внаслідок неправомірних дій та бездіяльності приватного виконавця та продажу майна на оспорюваних електронних торгах було порушено права і законні інтереси ОСОБА_3 , яка є власником половини майна на підставі рішення суду, тому у будь-якому разі слід визнати недійсними електронні торги щодо реалізації спірного майна.

Позивачі вважали, що є всі підстави для визнання у судовому порядку недійсними електронних торгів від 28 жовтня 2019 року, проведених ДП «СЕТАМ» по лоту №377173 та оформлених протоколом №440316, Акту приватного виконавця Говорова П.В. про проведені електронні торги від 04 листопада 2019 року (лот реалізованого майна №377173), а також свідоцтва серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. на ім`я ОСОБА_1 на спірні земельну ділянку та домоволодіння.

З урахуванням заяви про доповнення підстав позову зміну предмету позову шляхом збільшення обсягу позовних вимог та залучення осіб у якості співвідповідачів, позивачі просили визнати недійсними електронні торги від 28 жовтня 2019 року, проведені ДП «СЕТАМ» по лоту №377173 та оформлені протоколом №440316 від 28 жовтня 2019 року, за результатами яких було реалізовано:

- земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224);

- домоволодіння, загальною площею 828 кв.м., житловою площею 314 кв.м., з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

Визнати недійсним та скасувати Акт приватного виконавця Говорова П.В. про проведені електронні торги від 04 листопада 2019 року (лот реалізованого майна №377173), складений в рамках виконавчого провадження №59955764.

Визнати недійсним свідоцтво, серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. на ім`я ОСОБА_1 на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224);

- домоволодіння, загальною площею 828 кв.м., житловою площею 314 кв.м. з надвірними спорудами та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги від 28 жовтня 2019 року, проведені ДП «Сетам» по лоту №377173 та оформлені протоколом №440316 від 28 жовтня 2019 року, за результатами яких було реалізовано земельну ділянку з кадастровим номером :05:010:0029, площею 0,2451 га, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м, з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним та скасовано акт приватного виконавця Говорова П.В. про проведені електронні торги, лот реалізованого майна №377173.

Визнано недійсним свідоцтво, серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М. А. на ім`я ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_3 , яка є співвласником спірного майна, не є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого приватним виконавцем було здійснено звернення стягнення на спірне майно.

При цьому суду не надано доказів того, що вона надавала згоду на продаж цього майна.

Також суд першої інстанції вважав, що висновки Київського апеляційного суду у постанові від 17 лютого 2021 року в справі №369/1177/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця, у задоволенні якої було відмовлено, зазначених обставин не спростовують.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Так, в доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції грубо проігнорував, що постановою Київського апеляційного суду у справі №369/1177/20 від 17 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., заінтересовані особи: ПАТ «Легбанк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У вказаній вище справі суд апеляційної інстанції дослідив та встановив низку преюдиційних фактів, що мали вирішальне значення для вирішення спору судом першої інстанції та вказав на відсутність будь-яких процедурних порушень з боку приватного виконавця в ході виконання виконавчого провадження.

Апелянт також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про порушення прав відповідача ОСОБА_3 у зв`язку із реалізацією спірного майна на електронних торгах.

Вказує, що ця обставина вже була досліджена і оцінена судом апеляційної інстанції у справі №369/1177/20.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що він є безумовним правомірним набувачем майна і до моменту визнання результатів проведених торгів недійсними ніхто не може ані витребувати таке майно у відповідача, ані заявляти вимогу про скасування свідоцтва про право власності на таке майно.

Позивачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони заперечують проти її задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апелянта.

Звертають увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що у справі №369/1177/20 за скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця не вирішувався та і не міг бути вирішений спір про право.

Вважають, що суд першої інстанції вірно констатував, що під час продажу спірного майна на електронних торгах було порушено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та домоволодіння та обґрунтовано послався на правові висновки Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.

Відповідач - ДП «Сетам» також скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначають, що повністю підтримують апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2021 року, як такого, що не відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що при проведенні електронних торгів їх організатором було здійснено усі необхідні дії в межах чинного законодавства для реалізації майна.

У цій справі позивачем не доведено, а судом не встановлено жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів, а також порушення законних прав позивачів.

ДП «Сетам» звертає увагу суду апеляційної інстанції на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.65,73 СК України та правові позиції Верховного Суду, якими встановлено, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А., про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним та скасування акту приватного виконавця, недійсним свідоцтва.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що у справі №369/1177/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця судом апеляційної інстанції було досліджено та встановлено низку преюдиційних фактів, які мають значення для вирішення спору у розглядуваній справі, зокрема встановлено відсутність будь-яких процедурних порушень з боку приватного виконавця в ході реалізації оспорюваного майна на електронних торгах.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не враховано, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Підтвердженням такої недобросовісної поведінки позивачів суд вважав невнесення ними до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про право часткової власності на спірне майно після ухвалення судового рішення про поділ майна подружжя.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, які стають об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то в такому випадку позичальником (боржником) стає не чоловік або дружина, а подружжя, яке несе солідарну відповідальність за виконання кредитного договору.

На вказану постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що, пославшись на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі №369/1177/20, як на преюдиційне рішення, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 не була учасником вказаної справи, а отже, ухвалені в цій справі судові рішення не мають для неї преюдиційного значення.

Крім того, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі №369/1177/20 скасована постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року.

Також, пославшись в оскарженій постанові на положення статті 73 СК України та вказавши, що подружжя несе солідарну відповідальність за виконання кредитного договору, апеляційний суд не врахував, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року в справі №369/356/14 кредитний договір №04-09-08 КФ від 21 лютого 2008 року між АКБ «Легбанк» і ОСОБА_2 був визнаний недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 в момент його укладення не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

При цьому, грошові кошти в сумі 2904308,24 грн стягнуті цим рішенням суду із ОСОБА_2 в порядку реституції (частина перша статті 216 ЦК України), як отримані за недійсним правочином.

Передаючи справу на новий розгляду, суд касаційної інстанції зазначив, що він позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи здійснювати їх переоцінку.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи встановлено, що між позивачами 05 листопада 1988 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 05 листопада 1988 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року у цивільній справі №369/1286/14-ц було розірвано вказаний шлюб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №369/764/15-ц про розподіл майна подружжя сторін було:

- визнано за ОСОБА_3 право власті на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2451 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №340928 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :05:010:0029, набутої на підставі договору дарування від 04 лютого 2005 року за №3-204, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 та житлового будинку, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власті на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2451 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №340928 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :05:010:0029, набутої на підставі договору дарування від 04 лютого 2005 року за №3-204, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 та житлового будинку, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

У вказаному рішенні встановлено, що за час шлюбу позивачів у цій справі було набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Це ж вбачається також і зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

З огляду на наявну у матеріалах Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію за позивачами права спільної часткової власності на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №369/764/15-ц суду проведено не було.

Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року у справі №369/356/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» кошти в розмірі 2904308,24 грн.

З матеріалів виконавчого провадження №59955764 вбачається, що 14 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області на підставі згаданого рішення було видано виконавчий лист.

03 вересня 2019 року на підставі заяви про примусове виконання від 30 серпня 2019 року за вих. №11-222 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було відкрите виконавче провадження №59955764 по примусовому стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» заборгованості в розмірі 2904308,24 грн.

03 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було отримано інформацію з ДРРП на нерухоме майно, про те, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м., що знаходиться за тією ж адресою.

03 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а саме:

- домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, (житловою площею 314,0 кв.м, житловий будинок р.п. 2006, - «А», підвал під будівлею - «А1», мансарда житлова - «А2», господарчій блок, р.п. 2009, загальною площею 219,1 кв.м - «Б», підвал під будівлею - «Б1», басейн підвальний - «В», альтанка,р.п. 2009, загальною площею 41,3 кв.м. - «Г», навіс - «Д», огорожа - «№1-№3»), АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 , а саме:

- домоволодіння, загальною площею 828,0 кв.м, житловою площею 314,0 кв.м, яке складається з житлового будинку під літ. «А», підвал під літ. «А1», мансарда житлова під літ. «А2», господарчий блок, загальною площею 219,1 кв.м., під літ. «Б» підвал під будівлею під літ. «Б1», басейн плавальний під літ. «В», альтанка загальною площею 41,3 кв.м. під літ. «Г», навіс під літ. «Д», огорожа «№1-№3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , житловий будинок складається: сходова клітина площею 12,8 кв.м, приміщення площею 44,3 кв.м, спорт. зал площею 44,1 кв.м, кімната відпочинку площею 21,0 кв.м, санвузол площею 2,2 кв.м, санвузол площею 7,0 кв.м, сауна площею 6,5 кв.м, котельня площею 18,4 кв.м, приміщення площею 18,2 кв.м, приміщення площею 18,3 кв.м, приміщення площею 16,0 кв.м, технічна площею 12,2 кв.м, приміщення площею 22,6 кв.м; 1-й поверх: коридор площею 9,8 кв.м, хол площею 44 кв.м, гостьова площею 23,3 кв.м, санвузол площею 5,5 кв.м, коридор площею 4,3 кв.м, столова площею 55,6 кв.м, кухня площею 19,9 кв.м, сходова клітина площею 11,0 кв.м, санвузол площею 1,6 кв.м, гараж площею 45,1 кв.м; 2-й поверх: коридор площею 36,7 кв.м, житлова кімната площею 24,1 кв.м, житлова кімната площею 20,6 кв.м, ванна площею 14,2 кв.м, житлова кімната площею 50,4 кв.м, гардероб площею 4,0 кв.м, ванна площею 13,1 кв.м, ванна площею 8,9 кв.м, житлова кімната площею 49,9 кв.м, мансарда: більярдна площею 145,7 кв.м; господарчий блок складається: приміщення площею 27,9 кв.м, санвузол площею 3,5 кв.м, котельня площею 11,5 кв.м, приміщення площею 13,1 кв.м, кімната площею 35,2 кв.м, кімната площею 41,8 кв.м, санвузол площею 4,5 кв.м, сауна площею 10,0 кв.м, басейн площею 29,6 кв.м, душ площею 3,0 кв.м, санвузол площею 2,8 кв.м, сауна площею 11,7 кв.м, балкон площею 3,3 кв.м, кімната площею 15,9 кв.м, санвузол площею 2,5 кв.м, гардероб площею 2,8 кв.м;

- земельної ділянки, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0029, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

18 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкт господарювання Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 07 червня 2018 року, та постановлено ФОП ОСОБА_8 надати звіт (висновок) дійсної грошової вартості описаного майна згідно з постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17 вересня 2019 року.

25 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було отримано звіт №20190918/01 від 18 вересня 2019 року про незалежну експертну оцінку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість зазначеного домоволодіння станом на 18 вересня 2019 року становить 1775229,15 грн.

25 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було отримано також звіт №20190918/02 від 18 вересня 2019 року про незалежну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,2451 га, кадастровий номер :05:010:0029, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки становить 1336750 грн.

25 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було заявлено на реалізацію арештоване майно до ДП «СЕТАМ» (заявка за вих. №7111), а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 жовтня 2019 року було проведено електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» по лоту №377173, на яких відповідно до протоколу №440316 про проведення електронних торгів, було продано земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 3111980,04 грн.

01 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було отримано протокол №440316 про проведення електронних торгів, відповідно до якого земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення електронних торгів придбав ОСОБА_1

04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було складено акт про проведені електронні торги та підтверджено факт надходження коштів у сумі 3111809,04 грн.

Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. на підставі вказаного Акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем Говоровим П.В. 04 листопада 2019 року, було видано на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року та перереєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та домоволодіння, загальною площею 828 кв.м, житловою площею 314 кв.м з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та були до цього зареєстровані на ім`я ОСОБА_2

03 березня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відомості про припинення юридичної особи ПАТ «ЛЕГБАНК», номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи 1004202, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 04 березня 2020 року.

05 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. в рамках виконавчого провадження №59955764 від 03 вересня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №369/827/14, виданого 14 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, по примусовому стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Легбанк» заборгованості в розмірі 2904308,24 грн. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з припиненням юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у цивільній справі №369/1177/20 було відмовлено ОСОБА_2 у задоволені його скарги, в якій він просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. у рамках виконавчого провадження №59955764, в частині невжиття заходів доведення до відома боржника ОСОБА_2 документів даного виконавчого провадження;

- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. у рамках виконавчого провадження №59955764, в частині опису, накладення арешту та звернення стягнення на належне на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :05:010:0029, площею 0,2451 га, що має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , через електронні торги ДП «СЕТАМ» на підставі виконаних ФОП ОСОБА_8 звіту №20190918/01 від 18 вересня 2019 року про незалежну експертну оцінку вартості домоволодіння, відповідно до якого ринкова вартість зазначеного домоволодіння станом на 18 вересня 2019 року становить 1775229,15 грн., та звіту №20190918/02 від 18 вересня 2019 року про незалежну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки становить 1336750 грн., у тому числі й в частині складення та направлення для виконання заявки на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ» (заявка за вих. №7111) від 25 вересня 2019 року, а також складення акту про проведені електронні торги (лот реалізованого майна №377173) від 04 листопада 2019 року;

- скасувати наступні рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., прийняті в рамках виконавчого провадження №59955764 при примусовому виконанні виконавчого листа №369/827/14 від 14 січня 2015 року, а саме:

постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17 вересня 2019 року;

постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкт господарювання від 18 вересня 2019 року;

акт про проведені електронні торги (лот реалізованого майна №377173) від 04 листопада 2019 року;

постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року;

- визнати такими, що не можуть бути використаними:

звіт №20190918/01 від 18 вересня 2019 року про незалежну експертну оцінку вартості домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість зазначеного домоволодіння станом на 18 вересня 2019 року становить 1775229,15 грн., складеного ФОП ОСОБА_8 , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №467/18 від 07 червня 2018 року;

звіт №20190918/02 від 18 вересня 2019 року про незалежну грошову оцінку земельної ділянки, загальною площею 0,2451 га кадастровий номер :05:010:0029, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки становить 1336750 грн., складеного ФОП ОСОБА_8 , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №467/18 від 07 червня 2018 року.

Разом з тим, на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції вищевказана постанова Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року була скасована постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне проаналізувати відповідні їм правові норми та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Частиною 2 статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частиною 1 ст.203 ЦК України 2003 року передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

У відповідності до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст.355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

З огляду на ч.4 ст.369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №678/301/12 вказано, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48,56,57,61 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 ЗУ «Про виконавче провадження).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів.

Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/856/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та зазначено, що відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Підстав для відступу від цього правового висновку колегія суддів не знайшла.

Відповідно до частини шостої статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника.

Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно частини третьої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18.

Ці ж правові позиції підтримані і в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі №741/496/18.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15 та від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів.

Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для поновлення порушеного права є визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Відповідно до висновку Верховного Суду у справі №910/10136/17 від 02 травня 2018 року дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 24 жовтня 2012 року у справі №6-116цс12, та Верховного Суду, зокрема, від 14 лютого 2018 року у справі №490/5475/15.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи вказані вище норми матеріального права та практику Верховного Суду у зазначених постановах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №369/764/15-ц вбачається, що спірні земельна ділянка та домоволодіння були набуті сторонами у їх спільну сумісну власність під час їх шлюбу.

Той факт, що право спільної сумісної власності позивачів не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не спростовує зазначене, так як право спільної сумісної власності виникає в силу вимог ст. 60 СК України у момент реєстрації права власності за одним із подружжя.

В силу вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право спільної часткової власності у позивачів на час реалізації спірних земельної ділянки та домоволодіння на ці об`єкти нерухомого майна не виникнуло, оскільки на час передачі їх на електронні торги реєстрація цього права на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №369/764/15-ц здійснена не була.

Тобто, на час передачі спірного майна на реалізацію на електронних торгах та їх проведення земельна ділянка та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , залишились у спільній сумісній власності позивачів.

Позивач ОСОБА_3 , яка є співвласником спірного майна, не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого приватним виконавцем було здійснено звернення стягнення на це майно.

Майно на час звернення стягнення не перебувало у стягувача в іпотеці.

Доказів того, що ОСОБА_3 дала згоду на продаж на електронних торгах належних і їй на праві власності спірних земельної ділянки та домоволодіння, суду надано не було.

Більш того, такою реалізацією майна без її згоди та відома було порушено її право власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Отже, під час продажу спірного майна на електронних торгах було порушено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене, судом першої інстанції при вирішенні цього позову було обґрунтовано задоволено вимогу позивачів про визнання недійсними електронних торгів від 28 жовтня 2019 року, проведених ДП «СЕТАМ» по лоту №377173 та оформлених протоколом №440316 від 28 жовтня 2019 року, за результатами яких було реалізовано спірне майно.

Оскільки вимоги позивачів про визнання недійсним та скасування Акту приватного виконавця про проведені електронні торги від 04 листопада 2019 року, а також про визнання недійсним свідоцтва, серія та номер: 3609 від 07 листопада 2019 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. на ім`я ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомого майна, є похідними від вимог позивачів про визнання недійсними електронних торгів та також порушують право власності ОСОБА_3 на це майно, то ці вимоги також обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає за необхідне навести правові висновки в розрізі змісту постанови Верховного Суду від 16 листопада 2022 року, якою було скасовано попередню постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року.

У своїй постанові Верховний Суд звернув увагу на наступне.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Частиною першою статті 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

За змістом частини шостої статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення звертається саме на майно боржника в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час передачі спірного майна на реалізацію) у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18, від 05 квітня 2021 року у справі №741/496/18, на які заявники посилаються у касаційній скарзі.

Крім того, наведені висновки підтверджені Верховим Судом у постановах від 22 березня 2021 року у справі №756/6374/17, від 16 лютого 2022 року у справі №752/15527/19 та узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №493/38/18.

У розглядуваній справі апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зокрема виходив з того, що у справі №369/1177/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця було досліджено та встановлено низку преюдиційних фактів, які мають значення для вирішення спору у розглядуваній справі, а саме: встановлено відсутність будь-яких процедурних порушень з боку приватного виконавця в ході реалізації оспорюваного майна на електронних торгах.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц).

Разом із тим, пославшись на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі №369/1177/20, як преюдиційне рішення, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 не була учасником вказаної справи, а отже, ухвалені в цій справі судові рішення не мають для неї преюдиційного значення.

Крім того, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі №369/1177/20 скасована постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року.

Також, пославшись в оскарженій постанові на положення статті 73 СК України та вказавши, що подружжя несе солідарну відповідальність за виконання кредитного договору, апеляційний суд не врахував, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2014 року в справі №369/356/14 кредитний договір №04-09-08 КФ від 21 лютого 2008 року між АКБ «Легбанк» і ОСОБА_2 був визнаний недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 в момент його укладення не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

При цьому грошові кошти в сумі 2904308,24 грн. стягнуті цим рішенням суду із ОСОБА_2 в порядку реституції (частина перша статті 216 ЦК України), як отримані за недійсним правочином.

Відомості про втрату законної сили рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області в справі №369/356/14 від 18 вересня 2014 року відсутні.

Вказане відповідає актуальній практиці Верховного Суду, відповідно до якої в ході виконавчого провадження можна стягувати з боржника лише майно, що належить йому особисто, а не знаходиться у його спільній сумісній власності з іншими особами.

Більш того, дружина боржника, яка є співвласницею майна, не відповідає за його зобов`язаннями, що виникли в порядку реституції, в тому числі своєї часткою у цьому майні.

Крім того, правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №678/301/12 та від 05 червня 2018 року у справі №910/856/17, на який посилався суд першої інстанції, був підтверджений Верховним Судом неодноразово, в тому числі й у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №755/7046/21, де суд вказав, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203,215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна).

Так само у тій же постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №755/7046/21 було підтримано правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15 та від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15, на який також посилався районний суд в оскаржуваному рішенні, відповідно до якого головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Також Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №755/7046/21, як і в цій справі, що переглядається, вказав, що виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).

У згаданій справі №755/7046/21 Верховний Суд постановою від 14 грудня 2022 року залишив без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими позов, що є аналогічним тому, що розглядається у цій справі, було задоволено.

При цьому, Суд згадав і про постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, в якій було підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та зазначено, що відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Підстав для відступу від цього правового висновку колегія суддів не виявила.

На такі ж правові висновки Верховного Суду посилався і районний суд, задовольняючи позов у цій справі.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

О.П. Коцюрба