КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/8821/18 Головуючий у І інстанції - Дубас Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/978/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Наталії Сергіївни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіна Ігоря Леонідовича, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Державна інспекція архітектури та містобудування України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним та скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному реєстрі та державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, заборону здійснювати самочинне будівництво, -

установив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є власниками сусідньої земельної ділянки, які побудували житловий будинок та обгородили свою земельну ділянку парканом, частина якого знаходяться на його земельній ділянці.

За його замовленням проведено експертизу, якою встановлено, що існує накладення земельної ділянки відповідачів на його земельну ділянку, площа накладення становить 63 кв.м.

При цьому 9,5 кв.м знаходяться під житловим будинком.

Вказав, що відповідачі побудували свій будинок з порушенням будівельних норм на відстані менше одного метру від його житлового будинку, де проживає його родина.

Виявлені порушення не дозволяють в повній мірі користуватись власним майном та грубо порушують його право власності.

В добровільному порядку відповідачі не відновлюють його права.

Вважає за можливим захист свого права шляхом демонтажу тієї частини будинку та огорожі відповідачів, які знаходяться на його земельній ділянці.

Просив суд, зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 солідарно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0201 та житловим будинком, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (частини житлового будинку, яка знаходиться в межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки) та демонтажу огорожі встановленої в межах земельної ділянки ОСОБА_1

05 липня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С., приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіна І.Л., треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Державна інспекція архітектури та містобудування України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним та скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному реєстрі та державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, заборону здійснювати самочинне будівництво.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (спадкодавець) придбали житловий будинок АДРЕСА_2 на 11 років раніше за ОСОБА_1 .

Свою земельну ділянку вони почали приватизувати ще в 2004 році за погодженням меж ще з попередніми власниками та отримали державний акт в 2007 році.

А ОСОБА_1 лише в 2007 році почав процедуру приватизації, але меж своєї земельної ділянки з ними не погоджував.

Тому накладення відбувається на їх земельну ділянку.

ОСОБА_1 , розпочав самовільне будівництво житлового будинку з порушенням протипожежних, санітарних, будівельних норм, що призводить до порушення їх прав.

Їх житловий будинок був побудований ще в 1960 році попередніми власниками, а тому не може порушувати права сусіда - ОСОБА_1 , який став власником у 2015 році на підставі договору купівлі-продажу.

За її зверненням до державної установи встановлено відсутність у відповідача будівельного паспорту на забудову земельної ділянки.

Отже, ОСОБА_1 порушує їх права власності на нерухоме майно.

Просили, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженнями належним житловим будинком АДРЕСА_2 , шляхом:

визнання недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2007 року про передачу у власність ОСОБА_8 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яким посвідчується право власності ОСОБА_8 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіним І.Л., 25 березня 2015 року за реєстровим №166, спадкова справа №1/2015, ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., 21 грудня 2015 року за реєстровим №4061, земельної ділянки площею 0,2001га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була набута у власність ОСОБА_1 від ОСОБА_6 ;

визнання незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С. від 21 грудня 2015 року, індексний номер 27332346 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким внесений запис про право власності №12658049 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 ;

визнання незаконним та скасувати в Державному земельному кадастрі України реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ;

Знести незакінчений будівництвом об`єкт самочинно збудованого ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0201, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1

14 лютого 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про зміни до зустрічного позову шляхом доповнення підстав зустрічного позову.

Вказали, що 29 жовтня 2021 року було проведено реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_1 , а вже 25 листопада 2021 року - зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкту будівництва по АДРЕСА_1 , отримав будівельний паспорт від 07 жовтня 2021 року.

Тому твердження ОСОБА_1 про неможливість використовувати свою земельну ділянку для будівництва є голослівним, а побудоване самочинне майно має бути знесено за рахунок забудовника.

16 лютого 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

Вказав, що він та його родина має статус багатодітної родини.

Саме з цією метою була придбана спірна земельна ділянка та розпочате будівництво житла у встановленому порядку з поданням відповідної декларації.

Саме після цього йому стало відомо, що частина його земельної ділянки зайнята відповідачами.

Житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 був придбаний однією площею, але зараз і без спеціальних знань видно, що площа будинку значно збільшилась, що є самочинним будівництвом.

Вважає, що відповідачі сфальсифікували офіційні дані при оформленні права власності на свою земельну ділянку.

Оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з дотриманням закону, підстави для визнання його недійсним відсутні.

У добровільному порядку відповідачі відмовляються відновлювати його права та усувати встановленні порушення.

Просив суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 :

частини житлового будинку АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на момент його смерті, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0201;

частини житлового будинку АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на момент його смерті, що збудована з порушеннями п.2.20 ДБН 79-92, затверджених наказом Держбуду України №37 від 24 березня 1992 року та п.3.25 ДБН 360-92, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17 квітня 1992 року, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0135, що межує із земельною ділянкою :02:006:0201;

тимчасової споруди у вигляді паркану, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:006:0201, що межує із земельною ділянкою :02:006:0135.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за рахунок ОСОБА_10 та ОСОБА_5 тимчасової споруди у вигляді паркану, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:006:0201, що межує із земельною ділянкою :02:006:0135, відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №12401/21-41/35488/21-41 від 10 грудня 2021 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С., приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіна І.Л., треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Державна інспекція архітектури та містобудування України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним та скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному реєстрі та державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, заборону здійснювати самочинне будівництво відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення в даній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що йому на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №4061 та в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00, на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :02:006:0201, площею 0,2001 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року №1011/18306, цільове призначення належної позивачу земельної ділянки, визначене для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Крім того, на вказаній земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, розташоване домоволодіння, яке складається із житлового будинку загальною площею 69,00 кв.м. та споруд: сараю, погреба, вбиральні, сараю, навісу, огорожі, колодязя, що на праві приватної власності також належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №4058 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00.

Вищевказані земельна ділянка і домоволодіння були придбані позивачем з метою забезпечення багатодітної родини власним окремим житлом, тож він, реалізуючи своє законне право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, задля задоволення потреб всіх членів сім`ї, окрім облаштування домоволодіння в цілому, здійснив передбачені чинним законодавством України дії, направлені на збільшення його житлової площі шляхом реконструкції будинку.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини та правові підстави позивач після розробки та отримання проектної документації і будівельного паспорту подав до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку, про що Департаментом було внесено відомості до Єдиного реєстру від 19 липня 2017 року №КС95.

Після здійснення вищевказаних заходів, передбачених вимогами чинного законодавства України, позивач приступив до виконання будівельних робіт.

Проте, під час їх виконання було виявлено, що власником сусіднього домоволодіння, яке розміщене на суміжній земельній ділянці за кадастровим номером: :02:006:0135, за адресою: АДРЕСА_2 , яким є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , було самочинно збудовано приватний будинок та паркан, частина яких розміщена на земельній ділянці позивача, з грубим порушенням її меж.

Внаслідок такого самочинного будівництва здійсненого ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , останні протиправно захопили частину земельної ділянки позивача у розмірі 86 кв.м., 9,46 кв.м. з яких знаходиться під двоповерховим будинком, самочинно збудованим ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Окрім того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 незаконно заволоділи частиною нерухомого майна, належного позивачу на праві приватної власності, вказані протиправні дії останньої призвели до того, що земельна ділянка позивача стала значно вужчою та не придатною для будівництва на ній житлового будинку, спроектованого на його замовлення, у відповідності до вимог державних будівельних норм та в межах належної йому земельної ділянки.

Втім у серпні 2019 року при випадкових обставинах позивачу стало відомо про те, що у березні 2018 року, за скаргою ОСОБА_2 , було скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстроване 19 липня 2017 року за №КС95 на об`єкт будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого є позивач.

У своїй скарзі ОСОБА_2 наполягала на нібито порушенні саме з боку позивача будівельних, санітарних і протипожежних правил при здійсненні останнім забудови.

На думку ОСОБА_2 , яка неодноразово транслювалась і під час судового розгляду справи, саме позивач не відступив від її будинку необхідні метри при здійсненні будівництва чим чинить їй перешкоди у користуванні власним будинком.

Відтак компетентні органи, які розглядали скарги ОСОБА_2 , скасовуючи вищевказане повідомлення про початок будівництва вказували саме на недотримання відстані між будинками, при цьому не враховували дійсні межі земельної ділянки.

Таким чином, до усунення вищевказаних порушень із боку ОСОБА_2 , та відновлення межі земельної ділянки позивача, останній не може вільно користуватись своїм нерухомим майном і здійснювати будівельні роботи із дотриманням вимог ДБН та приписів інших нормативно-правових актів України у сфері будівництва.

Особисті звернення до відповідачів з проханням усунути порушення вимог чинного законодавства, останні проігнорували.

Більш того, після усного звернення всі свої протиправні дії ОСОБА_2 супроводжує чисельними безпідставними скаргами до компетентних органів, розповсюджуючи неправдиву інформацію про те, що нібито межі земельної ділянки закріплені по фактичному використанню для обслуговування її будинку, який був збудований ще в 1960 році, і порушником за її версією є позивач.

Проте зазначене твердження є безпідставним, оскільки ще до набуття права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , сусіднє домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , фактично перебувало у користуванні ОСОБА_11 , яка за життя в установленому чинним законодавством порядку не оформила право власності ні на будинок, ні на земельну ділянку.

Померла ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_11 в будинку нібито залишилась проживати її донька ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і в свою чергу за життя також не оформила ані свідоцтва про спадщину після своєї матері, ані свідоцтва про право власності на вказане домоволодіння й земельну ділянку.

Після смерті ОСОБА_11 , та після смерті потенційної спадкоємиці останньої ОСОБА_12 , 27 лютого 2004 року згідно із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі №2-733/04р, право власності на цей житловий будинок набув депутат Віта-Поштової сільської ради ОСОБА_13 .

Разом з тим, загальна площа будинку, право власності на який набув депутат Віто-Поштової сільської ради ОСОБА_13 , становила лише 42 кв.м., з яких житлова площа складала 35 кв.м., що підтверджується відомостями зазначеними в земельно-кадастровій книзі Віто-Поштової сільської ради, згідно із якими вказаний будинок був із дерева, мав один поверх і складався лише із двох кімнат та прихожої.

Водночас, як вбачається із тих самих офіційних документів, роком його будівництва є 1958 рік.

Відтоді будь-які правомірні легальні будівельні роботи по реконструкції цього будинку, або будівництву нового будинку за вказаною адресою не здійснювались, будь-які офіційні документи щодо цього відсутні.

Однак, вже через 4 місяці після набуття права власності на вказаний будинок депутат Віто-Поштової сільської ради ОСОБА_13 , продав його 20 червня 2004 року ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3180, але вже у розмірі 50,2 кв.м., при цьому жодної дозвільної документація на будівництво, яка б пояснювала таке збільшення площі нерухомого майна наразі немає.

При цьому, право власності на земельну ділянку, на якій розміщувався вказаний будинок належним чином не було зареєстроване (оформлене), а земля перебувала у користуванні саме для обслуговування житлового будинку, площа якого не більше 50,2 кв.м.

В той же час, станом на сьогоднішній день неозброєним оком видно, що загальна площа вказаного будинку відповідачів за адресою: АДРЕСА_2 , ані 42 кв.м., ані 50,2 кв.м, а значно збільшилась, що можна визначити візуально без проведення експертного дослідження.

Крім того, по факту будинок складається із двох повноцінних поверхів та мансарди, виконаний у стилі властивому сьогоденню, а для його будівництва використані сучасні матеріали.

Вказаний об`єкт нерухомого майна був повністю змінений ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , перебудований із застосуванням інших матеріалів, значно збільшений у своїй площі, периметрі тощо, відтак він є заново створеним об`єктом, а враховуючи відсутність будь-яких дозвільних документів для цього, він є самочинним будівництвом.

Факт самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_2 та ОСОБА_7 підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №273, наданої на запит КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», який міститься в матеріалах цивільної справи.

Відтак із матеріалів інвентаризаційної справи №273, крім вже наведених фактичних обставин, вбачається, що площу житлового будинку незаконно збільшено до 236,2 кв.м., із яких площа земельної ділянки, яка зайнята під будинком відповідачів становить 134 кв.м., що в свою чергу свідчить про збільшення розмірів зовнішнього периметру будинку.

Окрім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 самочинно незаконно були добудовані прибудова, дві тераси, встановлені дворові споруди у вигляді огорож різного типу тощо.

Крім того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 порушили вимоги чинного законодавства України у сфері містобудування, здійснивши самочинне будівництво, вона збільшила площу свого будинку за рахунок незаконно розміщеної його частини саме на земельній ділянці позивача та з порушенням ДБН, фактично привласнивши собі майно останнього.

Позивача та з порушенням ДБН, фактично привласнивши собі майно останнього.

А задля створення штучних підстав для легалізації своїх протиправних дій, ОСОБА_2 самочинно розмістила між домоволодіннями тимчасову споруду у вигляді огорожі.

Вважає, що належними та допустимими доказами стороною позивача доведено: порушення відповідачами прав та законних інтересів позивача у вигляді самовільного будівництва житлового будинку, частина якого збудована з порушенням меж земельної ділянки позивача та відповідних державних будівельних норм та тимчасової споруди у вигляді паркану; відмову відповідачами добровільно привести земельну ділянку у первісний стан, який існував до порушення ними права власності позивача; відмову відповідачами добровільно усунути порушення вимог державних будівельних норм, санітарних, пожежних та інших норм і правил.

На думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував ці фактичні обставини, що в свою чергу призвело до ухвалення необґрунтованого рішення у справі.

Просив, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подали відзив, обґрунтовуючи його тим, що позивач у позові та апеляційній скарзі безпідставно звинувачує відповідачів у незаконному заволодінні частиною його нерухомого майна, що призвело до того, що земельна ділянка позивача стала значно вужчою та непридатною для будівництва спроектованого ним житлового будинку.

Вважають, що відповідні твердження позивача ґрунтуються на зухвалому спотворенні фактичних обставин, суперечливих доводах та безпідставних звинуваченнях відповідачів.

Зазначають, що як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідачем ОСОБА_2 завершено реконструкцію житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_2 у 2008 році, що підтверджено матеріалами інвентаризаційної справи №273 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», яка міститься в матеріалах цивільної справи і в складі якої міститься технічна документація з кресленнями на дане домоволодіння.

На той період власником суміжної земельної ділянки і домоволодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 , що підтверджено матеріалами інвентаризаційної справи №50 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», яка міститься в матеріалах цивільної справи.

Між власниками суміжних земельних ділянок і домоволодінь за АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 ні спорів, ні претензій не було.

ОСОБА_1 придбав земельно ділянку і житловий будинок, загальною площею 69 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 21грудня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу, тобто, через 7 років після здійснення реконструкції відповідачем ОСОБА_2 свого будинку.

Ніяких порушень ДБН, санітарних, протипожежних вимог, які діяли на період реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 по відношенню до житлового будинку АДРЕСА_1 , забудови 1960 року, не було виявлено.

Таким чином твердження позивача, що реконструйований житловий будинок відповідачем ОСОБА_2 унеможливлює цільове використання своєї земельної ділянки, не відповідає дійсним обставинам справи.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, ним придбано земельну ділянку кадастровий номер :02:006:0201 площею 0.2001 га по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 21 грудня 2015 року.

Також позивач сам стверджує, що на вказаній земельній ділянці на момент її придбання було розташоване домоволодіння, яке складалось із житлового будинку 69 кв.м, сараю, погреба, вбиральні, навісу, огорожі, колодязя.

Також позивач зазначає, що після розробки та отримання проектної документації та будівельного паспорту, що відбулось у 2017 році, позивачем було виявлено, що власниками сусіднього домоволодіння (відповідачами), яке розміщене на суміжній земельній ділянці за кадастровим номером: :02:006:0135 за адресою АДРЕСА_2 , було самочинно збудований житловий будинок та паркан, чим захоплено земельну ділянку позивача та порушено її межі.

Позивач стверджує, що відповідачами протиправно захоплено частину земельної ділянки позивача загальною площею 86 кв.м, з яких 9,46 кв.м знаходиться під житловим будинком.

Відповідні обставини не відповідають дійсності та встановленим експертизою та судом обставинам.

Зокрема, на момент придбання позивачем земельної ділянки у грудні 2015 року йому візуально було відомо про конфігурацію та розташування меж і будівель на суміжних земельних ділянках, і створюючи проектну документацію позивач мав усвідомлювати фактичні обставини будівництва.

Під час реконструкції відповідачем ОСОБА_2 старого будинку, межі основної будівлі (без веранди) співпадають з межами старого будинку і відповідні межі існували за обопільним погодженням між сусідами.

Приватизація земельних ділянок у АДРЕСА_1 відбувалась за матеріалами інвентаризації, зокрема, земельна ділянка відповідачем ОСОБА_2 набувалась у власність на підставі рішення 3 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 20 липня 2006 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» згідно фактичної площі користування 0,2240 га.

Таким чином, на момент приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 , що відбувалось протягом 2004-2006 років (задовго до набуття позивачем земельної ділянки аж в кінці 2015 року), конфігурація та площа земельної ділянки визначались за фактичними межами та площею користування в розмірі 0,2240 га по існуючим межам, погодженим з сусідами, а саме ОСОБА_8 та відповідачем.

Весь часу з моменту придбання домоволодіння АДРЕСА_2 і земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 з сусідкою існував старий паркан, який слугував взаємно погодженою межею між вище вказаними суміжними земельними ділянками.

Оскільки старий паркан прийшов в незадовільний стан, по його межі було закладено фундамент нового паркану, який чітко співпадає зі старою межею суміжних ділянок.

На момент придбання позивачем земельної ділянки у 2015 році відповідний фундамент нового паркану та залишки старого паркану існували і позивач був цілком обізнаний з відповідними обставинами.

Про існування паркану (огорожі) на момент придбання земельної ділянки зазначає і сам позивач, стверджуючи про входження до придбаного ним домоволодіння «огорожі».

Однак, звинувачуючи відповідача ОСОБА_2 у самочинному будівництві паркану, позивач не пояснює де розташовувалась існуюча огорожа, коли і куди вона поділась.

Відтак, твердження позивача є суперечливими і спрямовані на введення суду в оману.

Також, в якості межі від фасаду ділянки слугував старий сусідський сарай, по якому у 2010 році закладався фундамент паркану.

Всі наведені обставини відбувались до набуття позивачем у власність земельної ділянки, тому доводи позивача стосовно відповідних обставин не відповідають критеріям достовірності, оскільки позивач не може бути достовірно обізнаний про обставини, учасником яких він не був.

Твердження позивача в апеляційній скарзі, що ні він, ні попередній власник земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , не надавали належного письмового дозволу відповідачам на забудову земельною ділянки за адресою АДРЕСА_2 є безпідставними.

Крім того, земельна ділянка на момент її придбання відповідачем, була забудована, і відповідачем здійснювалась реконструкція старого будинку.

На момент вибору та придбання земельної ділянки позивачем, йому візуально було відомо про існування фундаменту паркану, прокладеного по межі старого фундаменту, що було погоджено на той момент з покійною сусідкою ОСОБА_8 , власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:006:0201 по АДРЕСА_1 .

Таким чином, користування відповідачем в період з 2004 року по 2013 рік під час реконструкції будинку та закладення фундаменту паркану земельною ділянкою в погоджених з сусідкою межах було цілком правомірним.

Також зазначили, що знесення частини будівлі є неможливим без порушення загальної конструкції.

У матеріалах справи міститься доказ, який був досліджено судом - копія інвентаризаційної справи домоволодіння по АДРЕСА_2 , з кресленнями і технічною документацією на реконструйований будинок загальною площею 142,2 кв.м, житлова 61,1 кв.м.

З вказаних документів, вбачається, що частина будинку, яку позивач просить демонтувати, являється несучою стіною будинку, на яку спирається перекриття наступного поверху та даху.

Перебудова стіни будинку не можлива, а демонтаж частини несучої стіни призведе до руйнування будинку і позбавлення відповідачів ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_5 єдиного житла в якому сім`я постійно проживає.

Згідно висновку судової експертизи, 1 кв.м. частини жилого будинку домоволодіння АДРЕСА_2 розташовано в межах земельної ділянки позивача з кадастровим номером :02:006:0201.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що «площа будинку, яку зайнято будовою, є невеликою, та суттєво не впливає на користування ОСОБА_1 своєю земельною ділянкою».

Також, оскільки відсутня будь-яка вина відповідача у формі умислу чи навіть необережності у зміщенні межі земельної ділянки, що відбулось внаслідок накладення земельних ділянок та переходу на нову систему координат, присудження до знесення чи реконструкції частини житлового будинку через примху позивача без врахування всіх обставин, призведе до несправедливих негативних наслідків та неспівмірних матеріальних затрат відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Принаймні, відповідна перебудова вимагатиме затрат нарівні з новим будівництвом.

Просили, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін в частині відмови у задоволенні вимог позивача про знесення частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 1990 року ОСОБА_14 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок після смерті ОСОБА_15 , виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області.

01 березня 2004 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 укладено договір дарування житлового будинку загальною площею 69 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_8 зареєстровано, що підтверджено витягом 3005533 від 05 березня 2004 року.

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2007 року передано у власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 .

З технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 вбачається, що суміжним землевласником від А до Б є землевласник ОСОБА_2 , яка і підписала акт на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування.

Жодних зауважень не висловлено.

25 березня 2015 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до земельно-кадастрових книг Віто-Поштової сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , закріплена земельна ділянка площею спочатку - 0,20 га (за ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ), потім - 0,2001 га ( ОСОБА_8 ).

21 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 69 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2001 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:006:0201.

Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (витяг №50420564 від 21 грудня 2015 року).

Крім цього, судом було встановлено, що 22 грудня 2003 року ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2004 року продовжено строк прийняття спадщини ОСОБА_13 на житловий будинок АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа №2-733/04).

При розгляді справи судом було встановлено, що ОСОБА_12 прийняла спадщину після смерті своєї мами - ОСОБА_11 .

Згідно довідки Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №208 від 10 червня 2004 року: за покійною ОСОБА_16 по земельно-шнуровим книгам рахувалась земельна ділянка площею 0,29 га на праві постійного користування в АДРЕСА_2 ; на ділянці успадкований ОСОБА_13 житловий будинок на підставі рішення суду, але земельна ділянка не передана йому у власність.

24 червня 2004 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною корисною площею 50,2 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано в КП БТІ, що підтверджено витягом №3905957 від 18 червня 2004 року.

Відповідно до земельно-кадастрових книг Віто-Поштової сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , закріплена земельна ділянка площею спочатку - 0,29 га, потім - 0,2240 га.

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 серпня 2004 року надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у спільну часткову власність (у рівних частинах кожний) для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_2 .

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20 липня 2006 року затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки згідно фактичної площі користування 0,2240 га ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та внесено зміни в рішення ради від 26 серпня 2004 року, передано безкоштовно ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,2240 га у спільну часткову власність (по частині кожний) для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_2 .

13 червня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 отримали державний акт (серія ЯЕ №107918) про право власності на земельну ділянку площею 0,2240 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0135.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вказували на порушення їх прав та для відновлення такого права слід визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2007 року про передачу у власність ОСОБА_8 , державний акт на право власності на земельну ділянку, яким посвідчується право власності ОСОБА_8 , свідоцтва про право на спадщину за законом, договір купівлі-продажу, визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001га на ОСОБА_1 , визнати незаконним та скасувати в Державному земельному кадастрі України реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0201 на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Так, з висновку експертів вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 розроблена та затверджена з порушеннями вимог земельного законодавства, а саме: ст. ст. 50, 118, 183, 211 ЗК України, ст.ст. 28, 29, 58 ЗУ «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на правил власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі за зустрічним позовом не вказали яким чином недоліки в проекті землеустрою, вказані у висновку, впливають на їх права саме при передачі земельної ділянки у власність, оскільки порушення прав позивача має відбутись саме на час прийняття оскаржуваного рішення.

Суд врахував, що на час прийняття спірного рішення та передачі земельної ділянки, спору між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 не існувало, остання без зауважень погодила спільну межу.

Крім цього, позивачами за зустрічним позовом крім загальних посилань, не надано жодних належних та допустимих доказів порушення особистих прав у спірних правовідносинах, як і не наведено обґрунтованих мотивів, яким чином оскаржуване рішення на ОСОБА_8 та подальші правочини породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки ОСОБА_18 та ОСОБА_5 у даних правовідносинах.

Щодо вимог за зустрічним позовом про знесення незакінченого будівництвом об`єкту самочинно збудованого ОСОБА_1 , судом було встановлено, що до Єдиного реєстру внесені дані щодо повідомлення про виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку №КС 95 від 19 липня 2018 року по АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1

23 лютого 2018 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області направлено вимогу ОСОБА_1 .

Даний лист не підтверджує отриманням ОСОБА_1 такої вимоги.

З листа департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №10/10-33/1303/06/01 від 13 березня 2018 року не можливо встановити будь-які порушення ОСОБА_1 , оскільки на час виїзду за адресою нікого не було та документи до департаменту не надходило.

Відповідно до депутатського акту від 08 липня 2017 року по АДРЕСА_1 проводяться будівельні роботи (копається котлован) з недотриманням меж від парканів сусудів, зокрема по АДРЕСА_2 .

Наявність самочинного будівництва по АДРЕСА_1 також підтверджена і копією інвентаризаційної справи.

Відмовляючи позивачам за зустрічним позовом у цій частині позову, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 посилалися на порушення при будівництві сусідом будинку по АДРЕСА_1 будівельно-технічних, протипожежних та санітарних норм, чим порушуються їх права як суміжних землекористувачів та власників житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Разом з тим, сам по собі факт самочинного будівництва не може ототожнюватись з порушенням права та єдиним крайнім заходом на відновлення порушеного права - знесення об`єкту будівництва.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вище вказаних позовних вимог позивачами за зустрічним позовом до суду подано не було, тому вказані вимоги є не доведеними.

Щодо вимог ОСОБА_1 щодо знесення самочинно побудованого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 судом було встановлено, що з листа КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області №712/3 від 07 липня 2013 року вбачається, що по АДРЕСА_2 , самочинно збудовані є: літ. А - в результаті реконструкції загальна площа 142,2 кв.м., житлова 61,1 кв.м, літ. Е - гараж 7,75х5,83.

Відповідно до листа відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №17-05/139 від 07 жовтня 2019 року - відділом не видавався будівельний паспорт забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 , технічна документація на будинок у відділі відсутня.

Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 26 вересня 2019 року надав відповідь, що ОСОБА_2 не видавались ні містобудівні умови і обмеження, ні будівельний паспорт на земельну ділянку, та направлено останній запит щодо надання документації та вимогою щодо обстеження.

За результатами виїзду спеціалістів було складено акт про недопущення посадових осіб на об`єкт будівництва та надано припис щодо усунення порушень (лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 04 жовтня 2019 року).

Наявність самочинного будівництва по АДРЕСА_2 також підтверджена і копією інвентаризаційної справи.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надав суду висновок експертного земельно-технічного дослідження Київської незалежної судово-експертної установи №2529 від 11 червня 2018 року, який суд до уваги не прийняв, оскільки при його складанні експерт досліджував лише подані позивачем документи, які стосуються лише його ділянки.

Згідно висновку судової експертизи: частина житлового будинку, який входить до складу домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме площею 0,0001 га (1м2), визначеної за результатами проведених топографо-геодезичних робіт, розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 322248120:02:006:0201.

У Додатках №№1, 2 до висновку зображено як контур, заштрихований похилими лініями червоного кольору та позначено «S=0.0001 га».

На Рис.7 даний контур зображено з нумерацією поворотних точок, промірами між ними та їх координатами.

Разом з тим, експерт не вказав, чи можливо провести перебудову об`єкту таким чином, щоб уникнути порушення норм, чи єдиним і крайнім заходом є лише знесення, або відповідач відмовився проводити можливу перебудову.

Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги за основним позовом, судом першої інстанції було враховано те, що площа будинку, яку зайнято будовою, є невеликою, та суттєво не впливає на користування ОСОБА_1 своєю земельною ділянкою близько 0,20 га, а також те, що обидві сторони розпочали самочинне будівництво з порушеннями (щодо будівництва близько до межі).

Суд також виходив з того, що позивач не довів порушення його права користування земельною ділянкою, яка здійснена на суміжній земельній ділянці.

Щодо вимог ОСОБА_1 про знесення паркану, судом було встановлено, що тимчасова споруда у вигляді паркану, яка входять до складу домоволодіння АДРЕСА_2 , фактичне місцезнаходження якої визначене за результатами проведених топографо-геодезичних робіт, частково розташована в межах земельної ділянки (згідно бази Даних ДЗК) з кадастровим номером :02:006:0201, розташованої за адресою буд. АДРЕСА_1 , а саме довжиною 115,88 м (На Рис. 8 даний паркан зображено з нумерацією поворотних точок, промірами між ними та їх координатами) та площею 0,0086 га (86 м2), в Додатках №№1, 2 до висновку зображено як контур, заштрихований похилими лініями синього кольору та позначено «S=0.0086 га».

На Рис. 3 даний контур зображено з нумерацією поворотних точок, промірами між ними та їх координатами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в цій частині та усуваючи перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0201 площею 0,2001 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_5 тимчасової споруди у вигляді паркану, розташованої на земельній ділянці ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:006:0201, що межує із земельною ділянкою :02:006:0135, відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №12401/21-41/35488/21-41 від 10 грудня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за основним позовом не надали доказів на спростування висновку експерта щодо розташування паркану.

Отже, відповідачами по межі земельних ділянок встановлено паркан, який розташовується на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 , чим порушено права останнього.

Переглядаючи справу у апеляційному порядку, колегія суддів керується наступним.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_1 не згоден із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні його позовних вимог за первісним позовом про знесення самочинно побудованого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позивача за первісним позовом про знесення паркану, а також в частині відмови у задоволення зустрічного позову учасниками справи не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається.

З висновками суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про знесення самочинно побудованого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з висновками чинного законодавства з огляду на наступне.

Частинами 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, у зв`язку з істотним відхиленням від проекту або порушенням будівельних норм право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року (справа №725/5630/15-ц), зазначено, що «юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року №466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Таким чином, за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому суд повинен встановити, чи були порушені або не визнані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічна правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові №6-180цс14 від 19 листопада 2014 року.

Отже, побудова об`єкту нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, що здійснила таке будівництво його знесення при порушені прав інших осіб та при неможливості його перебудови».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням вищезазначених норм права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про знесення самочинно побудованого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки позивач не довів порушення його права користування земельною ділянкою, яка здійснена на суміжній земельній ділянці.

Суд належним чином врахував те, що площа будинку, яку зайнято будовою, є невеликою, та суттєво не впливає на користування ОСОБА_1 своєю земельною ділянкою близько 0,20 га, а також те, що обидві сторони розпочали самочинне будівництво з порушеннями (щодо будівництва близько до межі).

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана