АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 715/1197/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

секретар Конецька Д. Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Глибоцького районного суду від 19 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в частині виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що вказаним вище рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та виселено заявника з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що він не має можливості виселитись із вказаного житлового будинку, оскільки не має іншого житла для проживання.

На його утриманні перебувають дружина ОСОБА_2 , яка хворіє, та її донька від першого шлюбу.

За таких обставин, просив відстрочити виконання рішення суду першої інстанції до 19 травня 2023 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення задоволено.

Відстрочено виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в частині виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 терміном п`ять місяців.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що запровадження на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації беззаперечно є надзвичайною подією та такою обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Водночас іншими учасниками справи не було надано суду доказів наявності можливостей у забезпеченні житлом боржника на даний час, оскільки встановлено, що останній на даний час немає іншого житла.

Враховуючи, що відстрочення виконання судового рішення носить тимчасовий характер, стягувач має інше житло, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити та відстрочити виконання рішення суду про виселення ОСОБА_2 на п`ять місяців.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На час розгляду справи про виселення, ОСОБА_2 належав на праві приватної власності інший житловий будинок, що свідчить про те, що відповідачі були забезпечені житлом.

Проте в подальшому вказаний житловий будинок був ним відчужений.

Тобто ОСОБА_2 добровільно позбавив себе права власності на належний йому житловий будинок.

Суд не врахував ступінь вини боржника ОСОБА_2 у виникненні спору, яка полягає в тому, що напротязі трьох років з моменту відкриття провадження у справі про виселення та до ухвалення рішення судом, він не тільки не забезпечив себе житлом, але і добровільно відчужив його, умисно створивши для себе та своєї сім`ї негативні умови.

Частиною 4 статті 435 ЦПК України не передбачено таких підстав для відстрочення виконання рішення суду як відсутність житла у боржника та наближення зимового періоду.

Введення в Україні воєнного стану також не є підставою для відстрочення виконання рішення суду, зважаючи на те, що ні в місті Чернівці, ні в Чернівецькій області не ведуться бойові дії.

Рішеннями, наявними в матеріалах справи, встановлено той факт, що проживання в спірному будинку сім`ї боржника ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 виконати умови договору довічного утримання, укладеного між нею та її батьком ОСОБА_5 та зберігати у його безкоштовному довічному користуванні кімнату, яка знаходиться у вказаному житловому будинку.

Тобто її батько позбавлений житла та життєво необхідних умов для проживання, гарантованих договором з моменту його укладення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувала справа № 715/1197/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, позов задоволено частково та усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 .

26 вересня 2022 року на підставі виконавчого листа виданого Глибоцьким районним судом Чернівецької області від 22 вересня 2022 року у справі № 715/1197/19 було відкрито виконавче провадження ВП № 69929318 про виселення ОСОБА_2 з вказаного житлового будинку.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду, виходячи з наступного.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Отже рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018.

Колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано ступінь вини боржника ОСОБА_2 у виникненні спору, яка полягає в тому, що на протязі трьох років з моменту відкриття провадження у справі про виселення та до ухвалення рішення судом, він не тільки не забезпечив себе житлом, але і добровільно відчужив його, умисно створивши для себе та своєї сім`ї негативні умови.

Це підтверджується обставинами встановленими постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року про те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 , що свідчило про те, що він та його дружина ОСОБА_2 були забезпечені власним житлом. Однак під час розгляду даної справи, а саме 12 січня 2021 року, ОСОБА_2 відчужив вказаний будинок.

Отже ОСОБА_2 не довів того, що на час розгляду справи про виселення він не був забезпечений іншим житлом та не мав у власності іншого житлового приміщення.

Крім того вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що проживання у спірному будинку відповідачів перешкоджає позивачці виконувати умови пункту 8 договору довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_5 , та зберігати у його безкоштовному довічному користуванні кімнату житловою площею 14,20 кв.м, яка знаходиться в спірному житловому будинку, та відмічена в плані цифрою 1-10.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже суд першої інстанції в порушення положень частини 4 статті 82 ЦПК України не врахував преюдиційність постанови суду апеляційної інстанції у справі № 715/1197/19.

Не надано ОСОБА_2 також доказів його важкого фінансового стану, що дало б змогу суду дійти висновку про те, що ненадання відстрочки може спричинити негативні наслідки для відповідача та ускладнити виконання рішення у зв`язку з відсутністю у нього необхідних коштів для придбання чи оренди іншого житла.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 07 вересня 2021 року у справі № 914/1043/20.

Також як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду про виселення його з спірного житлового будинку, останній посилався, як на підставу для такого відстрочення, на те, що його дружина ОСОБА_2 хворіє та потребує проведення операції на хребті.

Проте ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такої обставини.

Не може також бути підставою для відстрочення виконання рішення суду і введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Однак сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для відстрочення виконання рішення суду. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання особою рішення суду.

ОСОБА_2 не наведено обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану в Україні та призвели до неможливості виконання ним рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2022 року щодо виселення його з спірного житлового будинку.

Враховую викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Глибоцького районного суду від 19 травня 2022 року у зв`язку з тим, що заявником не зазначено виняткових обставин для такого відстрочення.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 289/2207/17 викладено правовий висновок про те, що розгляд справи за відсутності учасника, щодо якого немає відомостей про його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, є порушенням статті 6 Конвенції про права особи на справедливий судовий розгляд та статей 8, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Отже, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Ухвалами Чернівецького апеляційного суду від 9 січня 2023 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 12 годину 00 хвилин 25 січня 2023 року.

Про вказану дату судового засідання ОСОБА_2 був повідомлений особисто 11 січня 2023 року, про що останній розписався у наявній в матеріалах справі повістці повідомлення від 10 січня 2023 року.

13 січня 2023 року ОСОБА_2 було направлено поштою на адресу Чернівецького апеляційного суду клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв`язку із перебуванням ним у відрядженні за межами Чернівецької області з 16 січня 2023 року.

На підтвердження таких обставин ОСОБА_2 до клопотання додано копію наказу ТзОВ «Авангард-Житомир» № 2-В від 11 січня 2023 року, згідно з яким бригадира комплексної бригади ОСОБА_2 відряджено до ТЗОВ «Збаражський КХП», яке розташоване в місті Збараж Тернопільської області, для проведення будівельно- монтажних робіт терміном на 41 день, а саме з 16 січня 2023 року по 25 лютого 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеного клопотання ОСОБА_2 , зважаючи на те, що заявнику було достовірно відомо про розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, і він не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, про що його було повідомлено та роз`яснено таке його право апеляційним судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 9 січня 2023 року, або через свого представника.

Окрім того, колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення за відсутності ОСОБА_2 .

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 29 грудня 2022 року у справі № 752/7151/19 та від 29 грудня 2022 року у справі № 127/9589/18.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Глибоцького районного суду від 19 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в частині виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

З квитанції від 30 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 496 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2022 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Глибоцького районного суду від 19 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в частині виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 січня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК