ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/803/6/23 Справа № 243/291/21 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

справа № 243/291/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження,заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені.

17 січня 2019 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано.

Відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ майна.

Позивач посилалася на те, що вона і відповідач працювали обидва, кожен мав доходи, в тому числі і від трудової діяльності, що складали їх сімейний бюджет тому просила суд визнати спірний будинок об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року змінено. Мотивувальна частина рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року викладена в редакції постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року скасовано в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 69 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 771 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року залишено без змін.

16 лютого 2022 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої зазначив, що ордер адвоката Прокопцева С.В. серії АА № 110832349, із зазначенням двох осіб, яким надається правнича допомога - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги та роз`ясненням Ради адвокатів України, оскільки вказаний ордер первинно був виданий з метою надання правничої допомоги ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яка була залишена без розгляду ухвалою суду, в який в подальшому було дописано ОСОБА_3 та вказаний ордер був долучений до матеріалів даної цивільної справи. Заявник ОСОБА_2 зауважує на тому, що в даному випадку адвокат Прокопцев С.В. мав виписати інший ордер та вважає, що вказані обставини є підставою для скасування постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року та залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 , який звернувся від імені та в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від заявника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 також надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, Постанові від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, Постанові від 06 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а та Постанові від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також правова позиція суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на те, що ордер адвоката Прокопцева С.В. серії АА № 110832349, із зазначенням двох осіб, яким надається правнича допомога ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги та роз`ясненням Ради адвокатів України, оскільки вказаний ордер первинно був виданий з метою надання правничої допомоги ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яка була залишена без розгляду ухвалою суду, в який в подальшому було дописано ОСОБА_3 та вказаний ордер був долучений до матеріалів даної цивільної справи. Заявник ОСОБА_2 зауважує на тому, що в даному випадку адвокат Прокопцев С.В. мав виписати інший ордер та вважає, що вказані обставини є підставою для скасування постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року та залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 , який звернувся від імені та в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами, у розумінні вимог статті 423 ЦПК України. Наявна інформація у наданих до заяви документах, на які відповідач посилається як на нововиявлені обставини, є новими доказами, а не доказами, які підтверджують нововиявлені обставини.

Наведені відповідачем в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду апеляційної інстанції були відомі відповідачу до ухвалення Донецьким апеляційним судом 16 листопада 2021 року остаточного рішення по справі, оскільки з матеріалами справи № 243/9885/20 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яка була залишена без розгляду ухвалою суду за заявою ОСОБА_4 від 13 січня 2020 року, відповідач був ознайомлений 11 грудня 2020 року.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Більше того, жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51-52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п.п. 42-44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року).

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані заявником ОСОБА_2 не є нововиявленими, у розумінні ст.423 ЦПК України, оскільки вони не спростовують фактів, покладених в основу судового рішення, тому суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст.259,367,374,375,429 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - відмовити.

Постанову Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 07 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: