Справа № 158/1089/21
Провадження № 2/0158/5/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2023 року Ківерцівський районний суд Волинської області
у складі : головуючого судді - Костюкевича О.К.
секретаря - Хмілевської І.О.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання незакінченого будівництвом житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права на частку у спільному майні подружжя, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання незакінченого будівництвом житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права на частку у спільному майні подружжя.
На підставі викладеного просить визнати незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнати право ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільному майні подружжя незавершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо задоволення позву заперечували з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, .
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 29 липня 2001 року, а розірваний рішенням суду від 17.12.2018.
На підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2006 ОСОБА_4 придбала житловий будинок загальною площею 40,9 кв.м. (а.с. 20-23) за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради №472 від 30 жовтня 2008 року «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з мансардою, знесення хліва та існуючого будинку громадянці ОСОБА_4 » дозволено будівництво індивідуального житлового будинку з мансардою (а.с. 26).

В подальшому, відповідачем було отримано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 19 листопада 2008 року по АДРЕСА_1 (а.с. 24-43).

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8817 від 22.09.2022 (а.с. 202-236) ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта по АДРЕСА_1 становить 100 %; будинок відповідає вимогам та нормам зокрема ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень». Однак у технічному паспорті наявний штамп БТІ про самовільно перебудовані приміщення літера А-2 з № 1-1 по № 1-18, також зазначено про самовільне введення в експлуатацію житлового будинку загальною площею 287,1 кв.м., в тому числі житлова площа становить 99,5 кв.м.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Земельна ділянка була набута в ході приватизації, сторони, перебуваючи у шлюбі, знесли старий житловий будинок, розпочали за спільні кошти та власними зусиллями, будівництво нового житлового будинку.

В ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, слід взяти до уваги, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідками, спричиненими цими порушеннями.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та Верховним Судом у постановах від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19).

Згідно з вищенаведеним висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної № 8817 від 22.09.2022 (а.с. 202-236) ступінь готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 100%.

Щодо тверджень відповідача про те, що спірне будинковолодіння є самочинним будівництвом, що підтверджується відміткою у технічному паспорті на житловий будинок, яка на явна у примірнику наданому відповідачем, суд зазначає наступне:

Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

За частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з Державним актом на земельну ділянку серії ЯГ №546179 від 23 травня 2007 року, зареєстрованим за №28 (а.с. 18) цільове призначення ділянки - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, спірний будинок будувався сторонами на земельній ділянці, що була відведена саме для цієї мети.

Крім цього, самовільне будівництво спростовується також іншими письмовими доказами, наданими позивачем, зокрема рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради №472 від 30 жовтня 2008 року «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з мансардою, знесення хліва та існуючого будинку громадянці ОСОБА_4 » (а.с. 26), будівельним паспортом на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 19 листопада 2008 року по АДРЕСА_1 (а.с. 24-43), а також технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна від 03.02.2021 на якому будь-які відмітки про самочинне будівництво відсутні.

Щодо технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна від 07.11.2018, який було оглянуто в ході судового засідання, наданого представником відповідача ОСОБА_3 , у якому на третій сторінці зі звороту наявний штамп про самочинне будівництво, то така відмітка вчинена в порушення вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Оскільки відповідно до п. 3.2. зазначеної Інструкції виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

Крім того, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Таким чином, поняття «об`єкт незавершеного будівництва» (частина третя статті 331 ЦК України) та «самочинно збудований об`єкт» (частина перша статті 376 ЦК України) мають різний правовий статус та відмінне законодавче регулювання. Як зазначено вище, чинне законодавство передбачає можливість набуття особою за певних умов права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за рішенням суду.

У той же час об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва чи його поділу не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) у розумінні статті 181 та частини другої статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

Як встановлено судом, заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані приписами статті 376 ЦК України, а визнання за судовим рішенням у порядку поділу спільного майна подружжя права власності цієї особи на 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна.

Установивши, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на час розгляду справи до експлуатації не прийнятий, право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстроване, суд прийшов до висновку, що такий житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва. При цьому, ураховуючи, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, який має ступінь готовності 100%, збудований сторонами у період шлюбу, тому зазначений незавершений будівництвом будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже за позивачем слід визнати право 1/2 частку у спільному майні подружжя завершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 5528 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору та 12355 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. 92 коп. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 181, 328, 331, 368, 372, 376 ЦК України, ст. 57, 60, 61, 63, 69-70 СК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнати право ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільному майні подружжя завершеному будівництвом житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5528 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору та 12355 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. 92 коп. витрат на проведення експертизи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 27.10.2004.

Представника позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області 15.01.2010.

Представника відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 26.01.2023