Справа № 209/566/23
Провадження № 2/209/441/23
У Х В А Л А

06 березня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретар Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , що накладено згідно постанови Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське від 16.08.2016 року серія та номер 51894852 і внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 30963036 від 16.08.2016 року.

В обґрунтування свого позову вказав, що з інформаційної довідки від 14.12.2022 № 317660705 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно йому стало відомо, що 16.08.2016 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №51894852 було накладено арешт на майно. З огляду на те, що він ніколи не мешкав у місті Кам`янське, і ніяких постанов від державного виконавця з цього приводу не отримував, він звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське з заявою про зняття арешту та вимогою надати для ознайомлення виконавче провадження №51894852 на підставі якого було накладено арешт на його майно. Згідно отриманого листа від 16.01.2023 року №2155 йому стало відомо, що матеріали виконавчого провадження №51894852 з виконання виконавчого листа, щодо стягнення з нього заборгованості, знищені у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством терміну його зберігання. Після закінчення вказаного строку виконавче провадження підлягає знищенню, а відтак жодної дії, в тому числі щодо зняття арештів по знищеному виконавчому провадженню не проводяться. Враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час знищено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує його права як власника майна на володіння, користування та розпорядження ним, вважає правильним здійснити захист його прав як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Також, суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З матеріалів позову вбачається, що на виконанні у Дніпровському відділі ДВС у м. Кам`янське у період з 09.08.2016 по 21.12.2016 перебувало виконавче провадження № 51894852 з виконання виконавчого листа № 4873827/15-ц виданого 03.07.2015 Заводським районним судом м. Миколаїва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу 1655778,97 грн. та судового збору у розмірі 1827,00 грн.

Зазначене виконавче провадження було завершено державним виконавцем 21.12.2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999р зі змінами та доповненнями) за письмовою заявою стягувача.

В ході примусового виконання рішення, державним виконавцем вживались заходи щодо арешту майна боржника до моменту виконання зобов`язання щодо сплати боргу за рішенням суду.

Оригінал виконавчого документа було повернуто стягувачу. Матеріали виконавчого провадження №51894852 знищені відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 «1829/5, зареєстрованого у МЮУ 08.06.2017 за №699/30567, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством терміну його зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд доходить висновку про те, що він не може пред`являти позов про скасування арешту майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду.

У постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, предметом розгляду якої було зняття арешту, накладеного на майно позивача, як боржника в межах виконавчого провадження (яке на час подачі позову було завершене та знищене) Верховний суд зазначив, що суди зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за вимогами про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 зроблено висновок, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, провадження N 61-4726сво19.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що законодавець надав можливість зняття арешту і у випадку закритого виконавчого провадження, зокрема п. 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, є безпідставними, оскільки вказане у пункті 5 статті 59 вказаного вище Закону не має ніякого відношення до даної справи.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 260, 353 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає

Суддя О.О.Лобарчук