Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 4000,00 доларів США, що, станом на 19.07.2023, еквівалентно 146 280,00 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 41 901,53 грн, 3 % річних у розмірі 6 167,81 грн, а також моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу 4000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути зазначені кошти негайно з моменту вимоги. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку. 22 лютого 2022 року та 12 травня 2023 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 претензію про повернення коштів від 11.02.2022. Однак, станом на теперішній час відповідач умови договору не виконав, грошові кошти не повернув.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за даним договором у розмірі 4000,00 доларів США, що станом на 19.07.2023 еквівалентно 146280,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 41901,53 грн, 3 % річних у розмірі 6 167,81 грн, а також моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень.

У судове засідання позивач не з`явився, однак, його представник подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. При цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відзив у визначений судом строк не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з дослідженою у судовому засіданні розпискою, 17 травня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в позику 4000,00 доларів США.

Даною розпискою строк повернення коштів не визначено.

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся з претензією до ОСОБА_2 , в якій просить сплатити позику протягом 10 днів з моменту її отримання.

Даний документ був відправлений поштою на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення.

Аналогічну претензію позивач відправив відповідачу 03 травня 2023 року.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Свої зобов`язання щодо повернення позики в розмірі 4 000,00 дол. США протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги, відповідач не виконав, чим порушив умови укладеного ним договору.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стянення з відповідача неповерненої ним позики в розмірі 4000,00 доларів США обгрунтована та підлягаєзадоволенню.

Водночас, беручи до уваги офіційний курс гривні до долара США на день ухвалення рішення - 19.12.2023 у співвідношенні 1 дол. США до 37,1924 грн, з відповідача належить стягнути на користь позивача 148769, 60 гривень.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Виходячи з положень ст. 1049 ЦК України, у разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики, початок прострочення зобов`язання починається після спливу 30 днів з моменту пред`явлення позикодавцем вимоги.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач надіслав відповідачу першу претензію з вимогою повернути позику 11 лютого 2022 року. Таким чином, 30-денний строк для повернення позики сплив 11 березня 2022 року, тобто в період дії воєнного стану.

Беручи до уваги те, що на теперішній час в Україні діє воєнний стан, який в установленому законом порядку не припинений та не скасований, позичальник звільняється обов`язку сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних, підстави підстави для нарахування яких виникли після 24.02.2022, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 41 901,53 грн та 3 % річних у розмірі 6 167,81 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до таких висновків.

У постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Разом з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обгрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, позивач покликається на те, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з неповерненням боргу відповідачем, постійними переживаннями, стресами, погіршенням його матеріального становища та здоров`я, однак, жодних доказів на підтвердження понесених моральних страждань не надав.

За таких обставин, суд прийшов до всиновку про необгрунтованість позовної заяви у цій частині та відмову задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 50000,00 грн моральної шкоди.

Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 1487,69 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 89, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 549-551, 625, 634, 635, 651, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 4 000,00 дол. США (чотири тисячі доларів США) заборгованості за договором позики, що еквівалентно, згідно з курсом НБУ, станом на 19.12.2023, 148 769, 60 грн (сто сорок вісім тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень 60 копійок), та 1487,69 грн (тисяча чотириста вісімдесят сім гривень 69 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.І. Зарева