Справа № 347/2057/22
Провадження № 2/347/113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

22 лютого 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Рибчук Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

14.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог клопотання позивач стверджував, що 06.09.2022 року між ним ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти в сум 41 000 гривень та зобов`язувався повернути до 09.09.2022 року. При цьому, сторонами було погоджено, що у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів, буде нараховуватись 5% за кожен день прострочення від суми основного боргу. Підтвердженням укладення договору позики є боргова розписка. Проте після закінчення терміну позики, відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути борг, на телефонні дзвінки не відповідає, та уникає спілкування.

У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 41 000 гривень та відсоток за несвоєчасне повернення суми боргу в розмірі 5% за кожний день прострочення від суми основного боргу 143 500 грн., та судові витрати по справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.56).

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представником позивача подано:

клопотання про участь в режимі відеоконференції (а.с.21, 26, 41);

клопотання про розгляд справи без участі (а.с.57);

клопотання про долучення до матеріалів оригіналу боргової розписки, та доказів про витрати на правову допомогу (а.с.57-67).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.02.2022 року судом розпочато розгляд справи, та оголошено перерву до 22.02.2023 року для надання позивачем суду, оригіналу боргової розписки.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про розгляд справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення в матеріалах справи (а.с.31, 46, 52).

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2057/22 відповідача ОСОБА_2 (а.с. 35).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, згідно копії розписки від 06.09.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив, що ОСОБА_1 передав йому грошові кошти в розмірі 41 000 гривень, що еквівалентно 1000 (одна тисяча) доларів на день написання цієї розписки. Грошові кошти зобов`язувався повернути у строк до 09 вересня 2022 року, та у зв`язку з несвоєчасним повернення основного боргу у сумі 41 000 гривень, зобов`язувався сплати 5% прострочки за кожен день від суми основного боргу. При цьому сума основного боргу та відсоток за прострочку були попередньо узгоджені та відомі ОСОБА_2 . У розписці міститься інформація про свідків, які були присутні під час передачі коштів. Вказана розписка підписана ОСОБА_2 (а.с.8, 57).

У матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , у виді id-картки (а.с.6).

У матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України ОСОБА_2 , у виді id-картки (а.с.7).

Згідно копії договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 року, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, та копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 , надає правову допомогу ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, ОСОБА_1 сплачено 6500 гривень (64-66).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцями ( ОСОБА_1 ) згідно укладеної сторонами боргової розписки.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оригінал боргової розписки наданої суду позивачем, доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав позивачу ОСОБА_1 розписку, про те, що ОСОБА_1 передав йому ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в сумі 41 000 гривень, що еквівалентно на день написання розписки 1000 (одна тисяча) доларів США. ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказані кошти в строк до 09 вересня 2022 року, а у зв`язку з несвоєчасним поверненням основного боргу в сумі 41 000 гривень, зобов`язався сплатити 5% за кожен день прострочення від суми основного боргу (а.с.8).

У визначені сторонами терміни відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналізуючи наявну в матеріалах справи розписку, суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони позикодавець та позичальник, предмет позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця 41 000 гривень, а також терміни, до яких ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину.

Наявність в позивача оригіналу боргової розписки, яка долучена до матеріалів справи підтверджує факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а також те, що борг до 09.09.2022 року не було повернуто, як і не повернуто станом на день звернення до суду з позовом.

Матеріали справи не містять фактичних даних на підтвердження часткового чи повного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, як і не містять фактичних даних, які б спростовували наведені вище висновки суду або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності наданих суду доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Також, суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені.

Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій.

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, позивач просив стягнути на його користь 5% від суми основного боргу, за кожен день прострочення виконання зобов`язання за договором позики. При цьому, позивачем зазначений розрахунок 143 500 гривень.

Однак суд зауважує, що відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, у борговій розписці встановлений строк повернення грошових коштів 09.09.2022 року. Отже, строк прострочення повернення грошових коштів слід обчислювати з дня, наступного за днем, з яким пов`язано настання події. А відтак саме з 10.09.2022 року виникає період прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, розрахунок 5% (п`ять) процентів здійснюється наступним чином:

Пеня = С x РП x Д : 100, де:

С - Сума заборгованості за період,

РП - розмір пені, зазначений в договорі (в калькуляторі вказується користувачем в окремому віконці),

Д - Кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 10/09/2022 (початок періоду прострочення) до 14/11/2022 (строк звернення до суду з позовом)

Кількість днів у періоді: 66

Сума: 41 000,00 x 5% x 66 : 100 = 135 300, 00 грн.

Всього штрафних санкцій: = 135 300,00 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за договором позики становить:

41 000,00 (сума боргу) + 135 300,00 (штрафні санкції) = 176 300,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження витрат про надання правової допомог, представником позивача надані: копія договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 року, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копії ордеру на надання правничої (правової), розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, на суму 6500 гривень, та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17 від 14.02.2023 року.

Оцінюючи надані докази, зокрема розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.64) суд звертає увагу, що у вказаному розрахунку зазначені такі види послуг: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин- 500 грн., підготовка позовної заяви- 3000 грн., угода про надання правничої допомоги та участь у справі 3000 грн. Оцінюючи послуги (попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, підготовка позовної заяви), суд вважає, що такі є знайшли своє підтвердження, відповідають матеріалам справи, та підлягають до задоволення.

Що стосується послуги «угода про надання допомоги та участь у справі» то така, на переконання суду, є дещо не коректно викладеною. Оскільки саме складання угоди про надання правничої допомоги, є процесуальним оформленням домовленості між адвокатом та клієнтом, в силу положень закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А відтак включення цієї послуги в обсяг наданих робіт не підлягає до відшкодування.

Щодо участі у справі (судовому засіданні), то суд звертає увагу, що представник позивача ОСОБА_3 брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції лише 20.01.2023 року, а отже до відшкодування підлягає одне судове засідання тривалістю до години часу, та вартістю 1000 гривень, згідно ставки за годину, зазначеної в розрахунку.

Таким чином, перевіривши надані докази, на підтвердження понесених судових витрат, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, до відшкодування підлягають витрати в розмірі 4500 гривень.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1761, 96 коп. (176 300 х 100% : 184 500 = 95,5%; 1845:100% х 95,5 = 1761, 96).

На підставі статей 11, 14, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 06.09.2022 року у розмірі 176 300 (сто сімдесят шість тисяч триста) гривень, з яких 41 000 (сорок одна тисяча) гривень основна заборгованість, 135 300 (сто тридцять п`ять тисяч триста)гривень штрафні санкції.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) 1 761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня) 96 (дев`яносто шість) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула