Ухвала

Іменем України

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 522/13957/18

провадження № 61-1903ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. 0. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка підписана представником Ребриком Андрієм Михайловичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Бездрабко В. О., Семиженка Г. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» уклав ряд кредитних договорів з фізичними особами, зокрема, з ОСОБА_1 - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року; з ОСОБА_2 - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року; з ОСОБА_3 -договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року; з ОСОБА_4 - договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року; зі ОСОБА_5 - договір про надання споживчого кредиту № 00 від 24 травня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами між «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено наступні договори іпотеки (щодо кожного із наведених боржників окремо): іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року та іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_1 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_2 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_2 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_3 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_3 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_4 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_4 ); іпотечний договір 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_5 ).

За вказаними іпотечними договорами ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності нежитлову будівлю, під літерою «А», загальною площею 295,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач та треті особи тривалий час не виконують свої зобов`язання за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту, процентам та пені.

Позивач був вимушений звернутися до відповідача та третіх осіб з позовами про стягнення заборгованості.

Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 24 травня 2007 року № 0 та № 0 у розмірі 974 166,90 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 24 травня 2007 року № 0 та № 0 на загальну суму 1 394 446,30 грн, що еквівалентно 176 266,76 дол. США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 24 травня 2007 року № 0 та № 0 у розмірі 2 374 903,51 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2008 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 24 травня 2007 року № 0 та № 0 у розмірі 795 390,96 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2008 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 24 травня 2007 року № 0 у розмірі 528 574,36 грн.

Рішення судів залишаються невиконаними.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю під літерою «А» загальною площею 295.6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 4 737 688 грн з метою задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» в загальному розмірі -1 828 796,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2018 року 26,761506 грн за один долар США еквівалентно 48 941 354,66 грн та 11 858 842,76 грн, які виникли за кредитними договорами, а саме:

за кредитним договором № 0 - у розмірі 358 021,05 дол. США за кредитом та процентами та 2 819 286,14 грн пені, з яких: 59 380,05 дол. США - кредит, 258 641,00 дол. США - проценти, 515 450,65 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 2 003 835,49 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 3 307,73 дол. США за кредитом та процентами та 26 601,48 грн. пені, з яких: 419,08 дол. США - кредит, 2 538,65 дол. США - проценти, 3 438,59 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23 162,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 245 556,93 дол. США за кредитом та процентами та 1 304 211,58 грн. пені, з яких: 99 468,70 дол. США - кредит, 146 088,23 дол. США - проценти, 178 072,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 126 139,43 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 163 326,39 дол. США за кредитом та процентами 1 278 096,88 грн пені, з яких: 48 226,27 дол. США - кредит, 115 100,12 дол. США - проценти, 395 714,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 882 381,99 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 244 211,22 кредитом та процентами та 1 293 270,63 грн пені, з яких: 99 380,05 дол. США - кредит, 144 831,17 дол. США - проценти, 177 340,99 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 115 929,64 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 161 286,69 кредитом та процентами та 1 261 859,06 грн пені, з яких: 47 838,13 дол. США - кредит, 113 448,56 дол. США - проценти, 392 529,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 869 329,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 163 318,77 дол. США за кредитом та процентами та 1 278 033,71 грн пені, з яких: 48 226,27 дол. США -кредит, 115 092,50 дол. США - проценти, 395 714,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 882 318,82 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 245 569,64 дол. США за кредитом та процентами та 1 304 315,14 грн пені, з яких: 99 468.70 дол. США -кредит, 146 100,94 дол. США - проценти, 178 072,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 126 242,99 грн -пеня за несвоєчасне погашення процентів;

за кредитним договором № 0 - у розмірі 244 198,31 дол. США за кредитом та процентами та 1 293 168,14 грн. пені, з яких: 99 379.84 дол. США - кредит, 144 818.47 дол. США - проценти, 177 342,61 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 115 825,53 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 29 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю під літерою «А» загальною площею 295,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 4 737 688 грн з метою задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» в загальному розмірі - 1 828 796,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2018 року 26,761506 грн за один долар США еквівалентно 48 941 354,66 грн та 11 858 842,76 грн, які виникли за кредитними договорами, а саме: за кредитним договором № 0 - у розмірі 358 021,05 дол. США за кредитом та процентами та 2 819 286,14 грн пені, з яких: 59 380,05 дол. США - кредит, 258 641,00 дол. США - проценти, 515 450,65 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 2 003 835,49 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 3 307,73 дол. США за кредитом та процентами та 26 601,48 грн пені, з яких: 419,08 дол. США - кредит, 2 538,65 дол. США - проценти, 3 438,59 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23162,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 245 556,93 дол. США за кредитом та процентами та 1 304 211,58 грн. пені, з яких: 99 468,70 дол. США - кредит, 14 6 088,23 дол. США - проценти, 178 072,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 126 139,43 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 163 326.39 дол. США за кредитом та процентами 1 278 096,88 грн пені, з яких: 48 226,27 дол. США - кредит, 115 100,12 дол. США - проценти, 395 714,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 882 381,99 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 244 211,22 кредитом та процентами та 1 293 270,63 грн пені, з яких: 99 380,05 дол. США - кредит, 144 831,17 дол. США - проценти, 177 340,99 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 115 929,64 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 161 286,69 кредитом та процентами та 1 261 859,06 грн пені, з яких: 47 838,13 дол. США - кредит, 113 448,56 дол. США - проценти, 392 529,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 869 329,32 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 163 318,77 дол. США за кредитом та процентами та 1 278 033,71 грн пені, з яких: 48 226,27 дол. США - кредит, 115 092,50 дол. США - проценти, 395 714,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 882 318,82 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 245 569,64 дол. США за кредитом та процентами та 1 304 315,14 грн пені, з яких: 99 468,70 дол. США - кредит, 146 100.94 дол. США - проценти, 178 072,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 126 242,99 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; за кредитним договором № 0 - у розмірі 244 198,31 кредитом та процентами та 1 293 168,14 грн пені, з яких: 99 379,84 дол. США - кредит, 144 818,47 дол. США - проценти, 177 342,61 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1 115 825,53 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки зобов`язання, забезпечені іпотекою майна відповідача, не виконані, іпотекодержатель як кредитор має право вимагати виконання зобов`язання від ОСОБА_1 як майнового поручителя шляхом звернення стягнення на іпотечне майно у судовому порядку. За рахунок іпотечного майна підлягають задоволенню вимоги кредитора на загальну суму 1 828 796,73 дол. США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одесі від 29 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви АТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Звернувшись у 2008, 2010 роках банк звернувся з позовом до відповідача та третіх осіб щодо всієї суми заборгованості, банк змінив строк виконання зобов`язання, внаслідок чого змінив й початок перебігу строку позовної давності.

07 лютого 2023 року АТ «Укрсиббанк» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Ребриком А. М., на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, АТ «Укрсиббанк» просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року касаційну скаргу АТ «Укрсиббанк» на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року було повернуто, оскільки недоліки касаційної скарги на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 грудня 2022 року не були усунені, а саме - судовий збір сплачено не у повному обсязі. АТ «Укрсиббанк» подало повторно касаційну скаргу та сплатило судовий збір і додало документи, оскільки повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею, зважаючи на те, що перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, АТ «Уксиббанк» зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 01 липня 2020 року у справі № 161/8893/16-ц, від 18 червня 2020 року у справі № 918/1017/15, від 11 червня 2020 року у справі № 644/623/17, від 03 червня 2020 року у справі № 236/918/17, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 372/4353/13-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 20 травня 2020 року у справі № 622/1310/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 911/572/19, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 11 червня 2020 року у справі № 644/623/17, від 03 червня 2020 року по справі № 236/918/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 441/1896/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц, від 27 січня 2020 року у справі № 761/46153/17, від 03 червня 2020 року у справі № 760/15529/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 701/864/15, від 18 червня 2020 року у справі № 9918/1017/15, від 17 червня 2020 року у справі № 9916/1689/17, від 03 червня 2020 року у справі № 9236/918/17, від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 906/190/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 441/1896/17, від 03 червня 2020 року у справі № 236/918/17. Відповідач на стадії апеляційного перегляду справи (31серпня 2021 року) подав заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, однак заява задоволена не була, оскільки зміст апеляційної скарги свідчить про те, що доводи про пропущення позивачем позовної давності, а також не з`ясування цієї обставини судом та вплив таких обставин на законність рішення у апеляційній скарзі відсутні. Подання заяви про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду скарги по суті, після призначення справи до розгляду, фактично свідчить про нові доводи, які не були предметом апеляційної скарги, що унеможливлює вирішення заяви з огляду на правила частини першої статті 367 ЦПК України. Зазначають, що суд апеляційної інстанції мав відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про застосування позовної давності, враховуючи, що клопотання про застосування строків позовної давності не подавалось разом із заявою про перегляд заочного рішення, а також було відсутнє у тексті апеляційної скарги. На думку АТ «Укрсиббанк», подання такого клопотання вже на стадії апеляційного розгляду скарги по суті, після призначення справи до розгляду фактично свідчить про нові доводи, які не були предметом апеляційної скарги, що унеможливлює вирішення заяви з огляду на правила частини першої статті 367 ЦПК України. В суді першої інстанції ОСОБА_6 не надали доказів, які б свідчили про неможливість подання клопотання про застосування позовної давності разом із заявою про перегляд заочного рішення. Просять Верховний Суд звернути увагу до тлумачення процесуальних гарантій у складі верховенства права та реалізації принципу верховенства права у цивільному судочинстві, яке з точки зору верховенство права має стати стандартом судового правотлумачення і судового правозастосування, елементами якого при розгляді справ у порядку цивільного судочинства мають бути такі елементи, як законність, правова визначеність, пропорційність і право на справедливий судовий розгляд, а субстантивним елементом повинне стати визнання пріоритетності прав людини.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що АКІБ «УкрСиббанк» уклало договори про надання споживчого кредиту з: ОСОБА_1 № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року; ОСОБА_2 № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року; ОСОБА_3 № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року; ОСОБА_4 № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року; ОСОБА_5 № 00 від 24 травня 2007 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами між «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договори іпотеки, а саме: іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_1 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_1 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_2 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_2 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_3 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_3 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_4 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 року (позичальник ОСОБА_4 ); іпотечний договір від 24 травня 2007 року на забезпечення вимог за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 травня 2007 (позичальник ОСОБА_5 ).

За вказаними іпотечними договорами ОСОБА_1 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нежитлову будівлю під літерою «А» загальною площею 295,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2008 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 00 від 24 травня 2007 року у розмірі 528 574,36 грн.

02 грудня 2008 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року в загальному розмірі 795 390,96 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2010 року з урахуванням ухвали від 11 травня 2011 року про виправлення описки, стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 426 808,51 грн.

17 вересня 2010 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № 0 та №0 від 24 травня 2007 року у розмірі 974 166,90 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № 0 та № 0 від 24 травня 2007 року у розмірі 1 394 446,30 грн, що еквівалентно 176 266,76 дол. США.

Матеріали справи доказів виконання вказаних судових рішень не містять.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Копія позовної заяви не була вручена ОСОБА_1 , так як повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та направлялася на адресу: АДРЕСА_2 , хоча зазначена адреса була безпідставною.

Апеляційним судом зазначено, що банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у серпні 2018 року. Позивач не повідомив суд про поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що «перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами».

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18) зроблено висновок, що «вимога про звернення стягнення на заставу «піддається» впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо)».

Апеляційний суд встановив, що у 2008, 2010 роках банк звернувся з позовом до відповідача та третіх осіб щодо всієї суми заборгованості і змінив строк виконання зобов`язання. У цій справі банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у серпні 2018 року. Відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності. За таких обставин, оскільки банком змінено строк виконання основного зобов`язання і позивач, пред`явивши позов у серпні 2018 року, пропустив позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявлено ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплинула позовна давність.

Посилання у касаційній скарзі про те, що наслідки складу позовної давності помилково застосовані апеляційним судом, оскільки заявник не посилався на них в заяві про перегляд заочного рішення або в апеляційній скарзі, а вперше заявив про пропуск цього строку лише підчас розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зазначено, що «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції».

Оскільки суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, що позбавило її права на подання заяви про застосування позовної давності, у апеляційного суду були наявні підстави для розгляду такої заяви, навіть якщо така заява не подавалась в суді першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 161/8893/16-ц, від 18 червня 2020 року у справі № 918/1017/15, від 11 червня 2020 року у справі № 644/623/17, від 03 червня 2020 року у справі № 236/918/17, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 372/4353/13-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 20 травня 2020 року у справі № 622/1310/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 911/572/19, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 31 липня 2020 року у справі № 537/6956/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 11 червня 2020 року у справі № 644/623/17, від 03 червня 2020 року по справі № 236/918/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 441/1896/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц, від 27 січня 2020 року у справі № 761/46153/17, від 03 червня 2020 року у справі № 760/15529/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 701/864/15, від 18 червня 2020 року у справі № 9918/1017/15, від 17 червня 2020 року у справі № 9916/1689/17, від 03 червня 2020 року у справі № 9236/918/17, від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 906/190/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 441/1896/17, від 03 червня 2020 року у справі № 236/918/17 необґрунтовані, оскільки висновки в цих справах зроблені за інших фактичних обставин і не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування вказаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити Акціонерному товариству «Укрсиббанк» строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка підписана представником Ребриком Андрієм Михайловичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук