Справа № 243/3281/22
Провадження № 2/243/400/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2022 року позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 18.10.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 9000 доларів США. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 18.10.2019 року зі строком повернення 30 січня 2021 року. Після спливу строку виконання зобов`язання відповідач зазначені кошти не повернув.

З метою досудового врегулювання позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення боргу в телефонному режимі, у месенджері Whatsapp, однак відповідач ігнорує виконання ним своїх обов`язків, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача грошову суму за договором позики в сумі 9000 доларів США.

28 жовтня 2021 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/6963/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18.10.2019 в розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США, 3% річних в розмірі 200,47 (двісті) доларів США 47 центів та судовий збір в розмірі 2510,85 грн. (дві тисячі п`ятсот десять гривень 85 копійок).

З моменту ухвалення судом рішення - 28 жовтня 2021 року по 06.12.2022 року відповідач свої грошові зобов`язання не виконав.

Враховуючи той факт, що відповідач ухиляється від виконання грошового зобов`язання позивачем враховано встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних на суму грошового зобов`язання.

На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18.10.2019 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 28.10.2021 по 28.11.2022 року у розмірі 2 394,28 доларів США та 3% річних за період 28.10.2021 по 28.11.2022 року в сумі 293,67 доларів США.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було залишено без руху, як така, що подана без додержання вимог 177 ЦПК України, та заявнику наданий строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2022 року у справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. Справу прийнято до провадження судді Дюміної Н.О.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.10.2019 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір позики у простій письмовій формі, оформлений як розписка, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг у строк до 30.01.2021.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав.

Вказані обставини встановлені рішенням суду від 28 жовтня 2021 року в справі №243/6963/21 та в силу положень ст.81 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Вказаним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2021 року у справі № 243/6963/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18.10.2019 в розмірі 9000,00 доларів США, 3% річних в розмірі 200,47 доларів США 47 центів та судовий збір в розмірі 2510,85 грн.

Із змісту цього рішення вбачається, що суд задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача суму боргу за невиконання грошового зобов`язання за договором позики в розмірі 9000,00 доларів США.

Також суд стягнув 3% річних за період з 31.01.2021 до дня ухвалення судового рішення 28.10.2021 в розмірі 200,47 доларів США 47 центів та судовий збір в розмірі 2510,85 грн.

Рішення набуло законної сили 07 грудня 2021 року.

Доказів про його виконання матеріали справи не містять.

Позивач, звертаючись до суду просить стягнути 3% річних та інфляційні витрати та при цьому надає розрахунок їх розміру.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання.

Що стосується 3% річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533, 535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що 3 % річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку % річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Також при визначені суми заборгованості по процентам, визначеним відповідно до ст.625ЦК України слід враховувати, що відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто з урахуванням викладеного нарахування процентів, визначених ст.625 ЦК України, можливе лише до 23 лютого 2022 року.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення 3% річних за договором позики від 18 жовтня 2019 року в сумі 9000,00 доларів США та визначаючи їх розмір, невірно визначив період прострочення грошових коштів, а саме здійснив нарахування 3% річних з дня винесення рішення Слов`янським міськрайонним суду Донецької області від 28 жовтня 2021 року у справі № 243/6963/21, не враховуючи вимоги п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім того, під час здійснення розрахунку позивач зазначив початок періоду стягнення 3% річних з дня винесення рішення Слов`янським міськрайонним суду Донецької області від 28 жовтня 2021 року у справі № 243/6963/21. в той час як зазначеним рішенням стягнуто 3% річних за період з 31.01.2021 до дня ухвалення судового рішення 28.10.2021.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу за договором позики від 18 жовтня 2019 року в розмірі 9000,00 доларів США помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються із дня, наступного за днем, винесення рішення Слов`янським міськрайонним суду Донецької області від 28 жовтня 2021 року у справі № 243/6963/21, тобто 29 жовтня 2021 року по день введення в Україні воєнного стану, тобто до 23 лютого 2022 року (118 днів), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного 365 днів у році, що становить 87,29 долари США. Суму 3% річних обраховано згідно розрахунку, приведеному нижче.

Період розрахунку з 29 жовтня 2021 року 31 грудня 2021 року = 64 днів.

3% річних=9000,00 доларів США (сума боргу)*3,000%(процентна ставка)/100%*64(кількість днів)/365(днів у році)=47,34

Період розрахунку з 01 січня 2022 року 23 лютого 2022 року = 54 днів.

3% річних=9000,00 доларів США (сума боргу)*3,000%(процентна ставка)/100%*54(кількість днів)/365(днів у році)=39,95

Таким чином сума нарахованих 3% річних складає (47,34 +39,95) = 87,29 доларів США.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Схожий за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 587/2372/19 (провадження № 61-8837св20).

Відповідно до умов договору позики, укладеного 18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 9000, 00 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму без нарахування відсотків.

Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, у зв`язку з чим витрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

На підставі наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1075,18 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме з Відповідача слід стягнути 3 % річних у сумі 87,29 доларів США, що за курсом НБУ на 07.12.2022 (дата звернення до суду) складає: 36,5686 (курс гривні до долара США) помножені на 9200,47 доларів США (36,5686 * 87,29 = 3192,07 гривень).

Позов заявлено з ціною 107518,00 грн., а підлягає задоволенню в сумі 3192,07 грн, що складає 2,97% (3192,07 х 100 : 107518,00). Тому зі ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 31,93 грн судового збору.

На підставі приведеного вище, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 615, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позики від 18.10.2019 , за період з 29 жовтня 20221 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 87,29 доларів США та судовий збір в розмірі 31,93 грн. (тридцять одна гривня 93 копійки).

В решті вимог позову - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.О. Дюміна