Ухвала

Іменем України

28 березня 2023 року

м. Київ

справа № 757/6156/22-ц

провадження № 61-3714ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у складі судді Головко Ю. Г. та постанову Київського апеляційного суду від

06 березня 2023 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

Мазурик О. Ф. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОСЕРВІС» про визнання недійсним договорів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОСЕРВІС» (далі - ТОВ «НОВОСЕРВІС») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі.

20 липня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «НОВОСЕРВІС» про визнання недійсними договорів мотивована тим, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, вони виникають з одних правовідносин.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «НОВОСЕРВІС» про визнання недійсним договорів - повернуто позивачу за зустрічним позовом.

Суд першої інстанції зазначив, що ухвалою суду від 06 вересня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «НОВОСЕРВІС» про визнання недійсними договорів залишено без руху. Копію зазначеної ухвали суду представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було отримано 30 вересня 2022 року. У судовому засіданні представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 на питання суду повідомив, що вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, виконувати не буде, з ухвалою не погоджується та має намір її оскаржити в порядку передбаченому ЦПК України. Виходячи із змісту статей 193, 194 ЦПК України до зустрічного позову застосовуються загальні вимоги щодо форми, змісту позову, підстав для залишення позову без руху чи його повернення. Позивачу за зустрічним позовом в ухвалі суду про залишення позову без руху роз`яснено, що останній повинен надати суду копію зустрічної позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи, а також сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн * 4 (заявлені вимоги немайнового характеру) = 3969, 60 грн, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. За таких обставин суд зробив висновок, що позивачем за зустрічним позовом не усунуто зазначені в ухвалі недоліки, тому зустрічна позовна заява підлягає поверненню.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що з огляду на те, що до 14 грудня 2022 року позивач за зустрічним позовом не усунув недоліки, не сплатив судовий збір у визначеному судом розмірі, суд першої інстанції правомірно повернув зустрічну позовну заяву. Доводи апеляційної скарги про те, що, оскільки суд першої інстанції не залишив первісний позов без руху, то відповідно він і не повинен був залишати без руху його зустрічну позовну заяву, колегія суддів відхиляє з огляду на таке. Судовий збір за подачу основного позову судом було визначено виходячи з ціни позову 80 039,68 грн у мінімальному розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для працездатних осіб у 2022 році 2 481,00 грн, що відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про судовий збір». Незгода з такою позицією суду не звільняє позивача за зустрічним позовом від обов`язку додержання вимог цивільного законодавства щодо подання зустрічного позову. Стосовно оплати судового збору за зустрічним позовом, то суд вірно керувався абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Так як в зустрічному позові було заявлено чотири вимоги немайнового характеру, то судовий збір суд правомірно визначив за кожну з таких вимог в загальному розмірі 3 969,60 грн (992,40 х 4). Залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист.

15 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить зазначені судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення не ґрунтуються на засадах верховенства права, тому не є законними в розумінні статті 263 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції за одних і тих же обставин абсолютно по різному застосовано одні і ті ж норми права до позивача за первісним позовом та до позивача за зустрічним позовом. Із вимогами зазначеними в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року щодо сплати судового збору за кожну заявлену позовну вимогу скаржник не погоджується, адже така позиція суду суперечила позиції того ж таки суду, що була застосована при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, оскільки позивачем за первісним позовом було заявлено кілька різних позовних вимог щодо різних об`єктів нерухомого майна, і при цьому сплачено судовий збір лише за одну з вимог. З цього проводу він заявляв клопотання про залишення позовної заяви ТОВ «НОВОСЕРВІС» без руху, однак ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні цього клопотання.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (частина друга статті 49 ЦПК України).

Згідно з статтею 194 ЦПК України до зустрічного позову застосовуються загальні вимоги щодо форми, змісту позову, підстав для залишення позову без руху чи його повернення.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати (частина четверта статті 177 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

У частині третій статті 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову - 2022 рік) встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (стаття 185 ЦПК України).

Оскільки у встановлений судом строк ОСОБА_1 не виконана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року про залишення зустрічної позовної заяви без руху, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Зміст касаційної скарги не містить обґрунтування, що ОСОБА_1 виконана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року або суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору або він звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. При цьому апеляційний суд обґрунтовано вказав, що незгода ОСОБА_1 з позицією суду щодо розміру судового збору, який визначений до сплати позивачем за первісним позовом, не звільняє позивача за зустрічним позовом від обов`язку додержання вимог цивільного законодавства щодо подання зустрічного позову.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня

1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОСЕРВІС» про визнання недійсним договорів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат