Справа № 950/2425/21
Номер провадження 2/950/26/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

18 січня 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідачки адвоката Молібог Ю.М.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, в якому після уточнення позовних вимог просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 62828,27 грн.. що складається з суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних збитків, а також кошти в розмірі 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.09.2020, постановленою у справі за його позовом до Московськобобрицької сільської ради, наклав на сільського голову ОСОБА_3 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 84080 грн. Половину штрафу у розмірі 42040 грн. стягнуто на його користь, іншу половину - на користь Державного бюджету України. Цією ж ухвалою суд попередив ОСОБА_3 про те, що за правилами ч. 6 ст. 382 КАС України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та не сплатив за життя сума штрафу на користь позивача. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_2 , яка, як вважає позивач, з прийняттям спадщини прийняла на себе й боргове зобов`язання по сплаті вищевказаного штрафу. Проте відповідачка не вчинила жодних дій для погашення боргу, що змусило його звернутися з даним позовом та дає право на стягнення з відповідачки крім суми штрафу також три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції. Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що відмова виконати судове рішення та оплатити боргове зобов`язання, тривале користування відповідачкою належними йому коштами спричинило моральну шкоду, яку позивач оцінюю в 10000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представниця відповідачки як у судовому засіданні, так і у відзиві на позовну заяву (а.с. 125-133) проти позову заперечила, пославшись на те, що ОСОБА_3 перебував на посаді сільського голови Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області. Після смерті останнього його спадщину прийняла ОСОБА_2 , отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. Однак, судовий штраф, обов`язок сплати якого ОСОБА_1 просить покласти на ОСОБА_2 , є мірою юридичної відповідальності, яка має індивідуальний характер, та не є таким, що перейшов до спадкоємця після відкриття спадщини. Сплата штрафу є обов`язком, нерозривно пов`язаним з особою. Таким чином, сторона вважає, що спадкування обов`язку зі сплати штрафу, накладеного на спадкодавця за порушення адміністративного судочинства та несвоєчасне виконання рішення, не відповідає самій природі штрафних санкцій, мета яких полягає у покаранні винуватої особи та суперечить фундаментальному принципу презумпції невинуватості особи. Тому вимога про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, як суми несплаченого штрафу, задоволенню не підлягає, так само як і вимоги про стягнення 3% річних, індексу інфляційні та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, представниця ОСОБА_2 просила вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката, розмір яких на день ухваленні судового рішення складає 12500 грн.

Від заявленого клопотання про застосування строку позовної давності сторона відповідачки відмовляється та просить відмовити ОСОБА_1 у позові по суті заявлених ним вимог.

Заслухавши позивача, представницю відповідачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Московськобобрицької сільської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та зобов`язано Московськобобрицьку сільську раду надати ОСОБА_1 відповідь на його заяву.

Ухвалою суду від 30.10.2019 зобов`язано відповідача - Московськобобрицьку сільську раду протягом тридцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили подати до Сумського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 19.07.2019.

Враховуючи, що звіт про виконання рішення суду від 19.07.2020 відповідачем подано не було, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2020, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020, на голову Московськобобрицької сільської ради ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 42040,00 грн.; половину штрафу у розмірі 21020,00 грн. ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину штрафу у розмірі 21020,00 грн. - на користь Державного бюджету України та встановлено Московськобобрицькій сільській раді новий строк для подання звіту про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 тридцять днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Наведені вище обставини доводяться ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 (а.с. 6-7).

Цією ж ухвалою було накладено на голову Московськобобрицької сільської ради ОСОБА_3 штраф у розмірі 40 прожиткових мінімуми для працездатних осіб у розмірі 84080 грн. Половину штрафу у розмірі 42040 грн. стягнуто на користь ОСОБА_1 , іншу половину штрафу у розмірі 42040 грн. стягнуто на користь Державного бюджету. Встановлено Московськобобрицькій сільській раді новий строк для подання звіту про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 у справі № 480/2279/19 - тридцять днів з дня набрання рішенням законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та, як зазначає позивач, за життя ухвалу суду про сплату штрафу останній не виконав.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 71-84), з яких також встановлено, що спадщину після смерті останнього прийняла його дружина ОСОБА_2 , отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом № 1852, № 1854 від 27.07.2021.

Позивач вважає, що з отриманням спадщини чоловіка, відповідачка також прийняла й боргове зобов`язання по сплаті штрафу, стягнутого за судовим рішення з ОСОБА_3 на його користь, який залишився невиплаченим.

Однак, погодитися з таким твердженням ОСОБА_1 суд не може.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Таким чином, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця. Виняток складають ті з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення на керівника штрафу за невиконання судового рішення та інше. Тобто процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому судовий штраф є мірою юридичної відповідальності в межах здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах на підставі ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлені повноваження сільського, селищного, міського голови до яких, зокрема належить забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади. Зазначене повноваження безумовно включає забезпечення організації виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Крім того, згідно цієї статті, сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого органу; підписує рішення ради та її виконавчого органу; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, громадянами; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори; видає розпорядження у межах своїх повноважень та здійснює інші повноваження.

Згідно з частиною 5 ст. 42 цього Закону сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Такими чином, аналізуючи наведені норми, суд вважає, що сплата головою сільської ради штрафу за невиконання судового рішення є обов`язком нерозривно пов`язаним з його особою, відтак цей обов`язок не може бути покладений на іншу особу, зокрема на спадкоємців.

Крім того, за своєю суттю штраф, стягнутий за вищевказаним судовим рішенням адміністративного суду, не є майновою шкодою, а є заходом процесуального впливу на винну особу з метою спонукання до виконання рішення у справі з особливим способом виконання в частині розподілу стягнутих сум.

Таких висновків дійшов Сумський окружний адміністративний суд у своїй постанові від 23.09.2021 по справі № 480/2279/19 (а.с. 8-9).

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

На підтвердження судових витрат у заявленому розмірі представницею ОСОБА_2 адвокатом Молібог Ю.М. подано договір про надання правничої допомоги в цивільній справі від 23.02.2022 (а.с. 141) за змістом якого сторони визначили гонорар адвоката (адвокатського об`єднання) в розмірі 20000 грн.

За актом наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги (а.с. 160) та розрахунку (а.с. 160 на звороті) вартість робіт, виконаних адвокатом у даній справі, склала 12500 грн.

Посилаючись на зазначене, представниця відповідачки просить стягнути з позивача зазначену суму витрат, оскільки доказами підтверджено надання ОСОБА_2 професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснено їх реальну оплату, з чим суд погоджується повністю.

Задовольняючи клопотання сторони в цій частині, суд враховує характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходить з конкретних обставин справи, її складності, зважає на необхідність участі представника у судовому засіданні по справі та значимості таких дій і вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 кошти у заявленому розмірі 12500 грн.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.10.2019 (справа № 922/445/19), та зважає на положення п. 5 акту приймання-передачі (а.с. 160), яким визначено, що підписанням даного акту сторони підтверджують оплату замовником в готівковій формі на користь виконавця загальної вартості отриманої правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1219 ЦК України, ст. ст. 2-5, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 12500 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.01.2023.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО