ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/2362/21 Номер провадження 22-ц/814/1368/23Головуючий у 1-й інстанції Курганникова О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2021 року, постановлене суддею Курганниковою О.А.( повний текст складено 10 листопада 2021 року),

по справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

30.03.2021 позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 145 784,68 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дочок, одна з них ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на її утриманні.

Рішенням Великобурлукського районного суду Харківської області від 03.07.2007 із ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 04.07.2007 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні. Відповідач у повному обсязі рішення суду не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2020 становить 139 934,49 грн. Нею зроблено розрахунок розміру заборгованості пені зі сплати аліментів, який складає 145 784,68 грн., ухиляючись від сплати аліментів, відповідач ставить її у скрутне матеріальне становище, що шкодить інтересам дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочку сплати аліментів за період із 01.04.2010 по жовтень 2019 року в розмірі 145 784, 68 грн. та на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач за вказаний період прострочив сплату аліментів. Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 25.10.2021 заборгованість становить 154 848,07 грн., а тому відповідно до положень ст.196 СК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц щодо правил розрахунку пені, на підставі яких позивач надала відповідний розрахунок, за відсутності підстав для зменшення розміру неустойки або звільнення боржника від сплати аліментів, районний суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

З таким рішення не погодився відповідач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які мають значення у справі, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що районний суд зробив неправильний висновок стосовно наявності у нього заборгованості по аліментах за період з 01.04.2010 по жовтень 2019 року, наявності його вини у простроченні та підстав для стягнення неустойки. При цьому висновки суду суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у справі між тими ж учасниками, а саме, у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 по справі №619/979/19 та постанові Харківського апеляційного суду від 03.06.2021.

Стверджує, що не має заборгованості по сплаті аліментів за 10 років та на даний час існує інший розрахунок заборгованості №60554170 від 11.11.2021 за період з листопада 2016 (за три роки, що передували зверненню позивачки із заявою про виконання рішення суду), копію якого додав до апеляційної скарги.

Розрахунок, наданий позивачкою в обґрунтування позову, скасований у судовому порядку. При цьому посилається на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області (справа №616/979/19-ц), яким задоволено його скаргу на дії і постанови державного виконавця та визнано протиправними дії державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГУЮ в Харківській області Кріт А.В. щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментах за період з 11.11.2009 по 11.11.2019 у сумі 128 158,98грн. у ВП №60554170 та скасовано вказаний розрахунок. Постановою Харківського апеляційного суду від 03.06.2021 ухвалу районного суду змінено в мотивувальній частині.

Посилається на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 03.03.2021 по справі №619/979/19, відповідно до якого на час здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості від 11.11.2019 ч.1 ст.194 СК України (щодо стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання) діяла в редакції Закону України від 03.07.2018 №2475-VIII та не підлягала застосуванню при виконанні судового рішення від 03.08.2007, вперше пред`явленого до виконання до набрання чинності вказаного Закону. Тому 11.11.2019 державним виконавцем неправомірно застосовано норму ч.1 ст.194 СК України у редакції цього Закону та нараховано заборгованість за період з 11.11.2009 по 11.11.2019, тобто за 10 років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тому зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам в розмірі 128 158,08 грн. не відповідає вимогам закону, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вважає, що оскільки позивачка здійснила розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів на підставі неправомірного розрахунку заборгованості, оскаржуване рішення є незаконним.

Також зазначає про не врахування судом при ухваленні оскаржуваного рішення відсутності його, відповідача, вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки 30.03.2010 виконавче провадження було завершено за заявою стягувачки та повторно пред`явлено нею до виконання у листопаді 2019 року. Тобто заборгованість виникла внаслідок дій самої позивачки, яка на той час не бажала отримувати аліменти, тому що вони проживали однією родиною та разом утримували і виховували дітей.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.12.2021 відкрито апеляційне провадження та ухвалою того ж суду від 28.12.2021 призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.12.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, 23.06.2007./а.с.10/ Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.12/

Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 26.02.2021 (справа №616/984/19) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з січня 2009 року по вересень 2019 року. Звільнено частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 11.11.2009 по 01.09.2019 у розмірі 122 794,93 грн., призначених на підставі заочного рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 у справі №2-231/2007. В іншій частині позовних вимог відмовлено./а.с.62-70/

Постановою Харківського апеляційного суду від 14.09.2021 рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26.02.2021 - скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та звільнення від заборгованості відмовлено.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області від 11.11.2019 відкрито виконавче провадження (ВП №60554170) з виконання виконавчого листа №616/714/19 (дублікату), виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області 04.11.2019./а.с.13-14/

Відповідно до розрахунку №7416 від 19.01.2021, виконаного старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів ОСОБА_2 складає 140 515,54 грн.

У вказаному розрахунку державний виконавець, пославшись на довідку Великобурлуцького районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 21.11.2019 №14.18-36/7493, зазначив, що 30.03.2010 державним виконавцем виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу (ВП №18023302), у зв`язку з чим розрахунок по аліментам нараховано з 01.04.2010 по 01.05.2020.

Позивач до позовної заяви надала складений нею розрахунок пені за формулою (заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%), що за її підсумком складає 145 784,68 грн./а.с.3-8/

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивачки заявлену нею суму пені, районний суд виходив з того, що з урахуванням положень ч.1 ст.194 СК України, за наявності заборгованості по сплаті аліментів відповідач повинен сплатити стягувачу пеню в заявленому розмірі, оскільки він розрахований позивачкою відповідно до правил нарахування пені. Підстави для зменшення пені чи звільнення боржника від її сплати - відсутні.

Апеляційний суд з такими висновками в повній мірі не може погодитися, враховуючи наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Згідно ч.1 ст.194 СК України (в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Редакція названої норми до викладеної редакції згідно Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 передбачала можливість стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

У відповідності до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Заборона зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Встановлено, що виконавчий лист №2-231/07, виданий на підставі рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 і до досягнення дитиною повноліття, - перебував на виконанні у Великобурлуцькому РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області з 03.08.2009 по 30.03.2010.

30.03.2010 відповідно до заяви ОСОБА_2 виконавче провадження ВП №18023302 завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Отже, як на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, так і на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, нормою ч.1 ст.194 СК України була передбачена можливість стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни, і вказана норма була викладена у наступній редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання».

Разом із тим, 19.01.2021 державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГУЮ у Харківській області Кріт А.В. у межах ВП №60554170 здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 , за період з 01.04.2010 по 01.05.2020, тобто за 10 років, що передували повторному пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Районний суд на викладені норми матеріального і процесуального права та встановлені фактичні обставини справи увагу не звернув та помилково не врахував, що Закон України №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, не встановлює зворотньої дії у часі щодо приписів ч.1 ст.194 СК України.

Крім того, суд першої інстанції помилково не врахував юридичні факти щодо відсутності підстав для нарахування заборгованості по аліментах за десять років, що передували пред`явленню позивачкою виконавчого листа до виконання, які підтверджені судовими рішеннями в іншій справі (справа №616/979/19 за скаргою ОСОБА_1 на постанову та дії державного виконавця): ухвала Дворічанського районного суду Харківської області від 20.05.2020, постанова Верховного Суду від 03.03.2021, постанова Харківського апеляційного суду від 03.06.2021, тоді як вони мають преюдиційне значення у цій справі, але безпідставно не враховані районним судом при винесенні оскаржуваного рішення.

Отже, оскільки розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 19.01.2021, на який посилалася позивачка як на підставу своїх позовних вимог для нарахування пені, - не відповідає закону, тому колегія суддів приходить до висновку, що заявлена сума пені є необґрунтованою.

Стаття 196 СК України (в редакції Закону №2037-VIII від 17.05.2017) встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину. Згідно положень частини 1 названої норми, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При визначенні розміру пені необхідно враховувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц, відповідно до якої правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_2 , вона просила стягнути пеню у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 26.03.2021 в сумі 145 784,68 грн., надавши на підтвердження свій розрахунок, який не є належним, оскільки не відповідає формулі нарахування, а також допустимому періоду стягнення заборгованості та її розрахунку.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, враховує, що попередні розрахунки заборгованості по аліментах, складені державним виконавцем за десять років до дня повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, - є неправомірними.

Відповідач, оскаржуючи рішення в апеляційному порядку, додав до апеляційної скарги новий розрахунок заборгованості за період з 11.11.2016 до 11.11.2021, тобто з урахуванням положень норми ч.1 ст.194 ЧК України, яка діяла на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та яка передбачала можливість стягнення заборгованості по сплаті аліментів за три роки до пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Між тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом норми частини 1 статті 194 СК України необхідною умовою для відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів є вина особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, натомість в іншій справі доводив факт спільного проживання однією сім`єю з позивачкою та дітьми. Позивачка не спростувала, що підставою для нарахування заборгованості стала саме її поведінка, оскільки після завершення 30.04.2010 виконавчого провадження за її заявою вона повторно пред`явила виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 лише 11.11.2019, тобто більше ніж через дев`ять років.

Тоді, як наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харів) Чуріною Г. 11.11.2021, вказує на те, що після пред`явленння ОСОБА_2 у листопаді 2019 року виконавчого листа до виконання із грудня 2019 року відповідач регулярно сплачував аліменти та за період по березень 2021 року (визначений межами позову) заборгованості не має, а отже відсутні підстави для нарахування пені.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарзі підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позовних вимогах.

Керуючись ст.ст.367.3658, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПКУкраїни, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну каргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 07.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов