КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/6174/16 Головуючий у І інстанції - Луценко О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/916/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу за договорами позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу за договорами позики, -

установив:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за договорами позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2010 року він позичив ОСОБА_7 1500000 доларів США, з умовою повернення грошових коштів до кінця 2010 року у розмірі 2500000 доларів США, та 19 липня 2010 року - 500000 доларів США строком до 19 серпня 2010 року, з умовою повернення грошових коштів у розмірі 600000 доларів США.

На підтвердження отриманих коштів ОСОБА_7 надав розписки.

Зазначав, що позичальник ОСОБА_7 борг не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадкоємцями після його смерті є відповідачі у справі (дружина та діти), які у відповідності до ст. 1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

До складу спадщини входить належне спадкодавцеві на момент відкриття спадщини майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: земельна ділянка, площею 1 га, кадастровий номер: :03:010:0050, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, сільська рада Строківська, дата реєстрації: 30.07.2014, ринкова вартість на момент подання позову складає 760000 грн.; земельна ділянка, площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0049, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, сільська рада Строківська, дата реєстрації: 30.07.2014, ринкова вартість на момент подання позову складає 760000 грн.; земельна ділянка, площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0046, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, сільська рада Строківська, дата реєстрації: 30.07.2014, ринкова вартість на момент подання позову складає 760000 грн.; паркінг по АДРЕСА_1 , ринкова вартість на момент подання позову складає 886200 грн.; паркінг по проспекту Героїв Сталінграда, 10-А №154, ринкова вартість на момент подання позову складає 886200 грн., паркінг по проспекту Героїв Сталінграда, 10-А №207, ринкова вартість на момент подання позову складає 886200 грн.; паркінг по АДРЕСА_2 , ринкова вартість на момент подання позову складає: 886200 грн.; паркінг по проспекту Героїв Сталінграда, 10-А №209, ринкова вартість на момент подання позову складає: 886200 грн.

Загальна вартість вказаного майна на момент подання позову, що визначена позивачем за інформацією з мережі Інтернет, складає 6711000 гривень.

Позивач своєчасно повідомив спадкоємців про наявність боргу, направивши вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавців від 15 квітня 2016 року, а також неодноразово намагався вирішити питання з дружиною спадкодавця ОСОБА_1 щодо повернення боргу, однак в добровільному порядку сторони не досягли згоди, а тому він звернувся до суду з відповідним позовом.

З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд накласти стягнення на користь позивача ОСОБА_3 на спадкове майно, яке прийняте відповідачами в натурі, в межах суми боргу в розмірі 3100000 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ - 78492000 гривень.

Стягнути з відповідачів на його користь сплачені судові витрати за подання позову.

У листопаді 2016 року третя особа ОСОБА_6 заявив самостійні вимоги до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітьої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договорами позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договір позики, який було оформлено у формі розписки, за умовами якого ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_6 в борг суму грошових коштів у розмірі 37000 доларів США, та зобов`язувався повернути вказану суму у строк до 30 грудня 2013 року.

Посилався на те, що 04 травня 2014 року він позичив ОСОБА_7 94250 доларів США, а останній зобов`язувався повернути вказану суму не пізніше травня 2015 року.

На підтвердження факту отримання грошових коштів у борг ОСОБА_7 надав йому розписки.

Зазначав, що позичальник ОСОБА_7 борг не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадкоємцями після його смерті є відповідачі у справі (дружина та діти), які звернулись до Вишгородсткої районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

11 березня 2016 року він звернувся до нотаріальної контори з вимогою про включення його кредиторських вимог в спадкову масу померлого ОСОБА_7 , тим самим, в межах встановленого статтею 1281 ЦК України строку, повідомив спадкоємців про наявність боргу (претензія кредитора), але ніяких дій по сплаті заборгованості відповідачами не здійснено.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 131250 доларів США, 3% річних у розмірі 8459,92доларів США та судовий збір у розмірі 6890 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договорами позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 3100000 доларів США та судовий збір в розмірі 6890 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договорами позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості в розмірі 131250 доларів США, 3% річних в розмірі 8459,92 доларів США та судовий збір в розмірі 6890 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у передбачений законом строк пред`явили вимоги до спадкоємців, відповідачів, як спадкоємців померлого позичальника, який не виконав умови договорів позики, прийнявши спадщину, в силу статей 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредиторів.

Вирішуючи заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності до пред`явлених вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що незаконне позбавлення волі шляхом викрадення ОСОБА_3 , що відбулося з лютого 2012 року по травень 2015 року, та підтверджується копією листа Генеральної прокуратури України від 04 червня 2015 року, є подією, яка перешкоджала пред`явленню ОСОБА_3 позову до суду, та свідчить про зупинення перебігу строку позовної давності на весь час існування цих подій, а тому підстави застосування позовної давності відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 , яка заперечувала факт отримання грошових коштів та ставила під сумнів виконання підпису в розписках від імені ОСОБА_7 .

У даній справі судом першої інстанції було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, однак матеріали справи повернулись з експертної установи без виконання, оскільки стороною позивача не надано оригіналів досліджуваних документів - розписок від імені ОСОБА_7 , а також вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_7 , у тому числі зіставлюваних за часом виконання з досліджуваним документом (за 2008-2010 р.р).

Судом першої інстанції також не враховано, що строк виконання зобов`язання було встановлено до 19 серпня 2010 року, а з позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 12 травня 2016 року, тобто, зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача у спорі.

Відповідно до положень статті 267 ЦК України наслідками пропуску строку позовної давності є відмова у задоволенні позову.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки листу Генеральної прокуратури України від 04 червня 2015 року, з якого вбачається, що місцезнаходження ОСОБА_3 в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000077 від 21 листопада 2012 року було встановлено 25 травня 2015 року , а даний позов ним подано до суду лише 12 травня 2016 року.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким залишити без задоволення позови ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

На апеляційну скаргу ОСОБА_6 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що апеляційна скарга не містить жодних доводів та доказів та підтверджень неправомірності прийнятого рішення відносно вимог ОСОБА_6 , у зв`язку з чим апеляційна скарга, на думку третьої особи, є необґрунтованою і не може підлягати задоволенню.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції врахував, що боргові розписки від 12 вересня 2013 року та від 04 травня 2014 року містять необхідні умови договору позики, зокрема, дату їх складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та у конкретної особи, та зобов`язання щодо їх повернення.

Оскільки ОСОБА_7 за життя не виконав свої зобов`язання за договорами позики в повному обсязі, не повернув взяті у борг кошти у визначений строк позивачу ОСОБА_6 , а відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , тому саме відповідачі, як спадкоємці боржника, повинні задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_6 .

Звернув увагу, що при розгляді справи відповідачами жодного сумніву відносно оригіналу виконаного підпису ОСОБА_7 в розписках від 12 вересня 2013 року та від 04 травня 2014 року, наданих ОСОБА_6 на підтвердження свої вимог, не заявлено.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Також, відзив на апеляційну скаргу подав і ОСОБА_3 , обґрунтовуючи його тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив правову природу заявленого ОСОБА_3 позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 , відсутні.

Окремо звернув увагу на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності, а саме, з огляду на обставини його викрадення та надані на підтвердження вказаних обставин докази.

Вважає, що стороною відповідача під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів на спростування вимог (доводів) позивача.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договорами позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям, відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_5 , АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договорами позики відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивачем ОСОБА_3 та третьою особою, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 , на порушення обов`язку, передбаченого статтею 12 ЦПК України (стаття 10 ЦПК України в редакції 2004 року), не доведено підстави свого позову та не надано доказів на підтвердження наявності, обсягу та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , що згідно статті 81 ЦПК України (стаття 60 ЦПК України в редакції 2004 року) є їх процесуальним обов`язком.

Постановою Верховного Суду від 17 серпня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договорами позики), факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника ОСОБА_7 , своєчасне звернення кредиторів до спадкоємців, наявність спадкового майна у вигляді земельних ділянок, суд апеляційної інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, та зробив передчасного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спадкового майна, його вартості.

Висновки суду апеляційної інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачами не надано доказів на підтвердження наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Отже, апеляційний суд належним чином не встановив обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не дослідив зібраних доказів та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи судом встановлено, що 15 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_3 1500000 доларів США та зобов`язався до кінця 2010 року повернути 2500000 доларів США.

Факт укладення зазначеного договору підтверджується розпискою.

Згідно розписки від 19 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_3 500000 доларів США та зобов`язався повернути 600000 доларів США, включаючи суму боргу з прибутками, в строк до 19 серпня 2010 року.

Згідно розписки від 12 вересня 2013 року ОСОБА_7 отримав у борг від ОСОБА_6 37000 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму до 30 грудня 2013 року.

Згідно розписки від 04 травня 2014 року ОСОБА_7 отримав у борг від ОСОБА_6 94250 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму за графіком погашення заборгованості щомісячними платежами, починаючи з липня 2014 року по травень 2015 року, з правом дострокового погашення заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_7 помер.

Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області 11 березня 2016 року заведено спадкову справу №83/2016.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є: дружина спадкодавця ОСОБА_1 , повнолітні діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , а також неповнолітня донька спадкодавця - ОСОБА_2 .

Спадкоємець ОСОБА_8 у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини.

Дружина спадкодавця ОСОБА_1 , повнолітня донька ОСОБА_4 , а також неповнолітня донька спадкодавця ОСОБА_2 в інтересах якої діяла законний представник - мати ОСОБА_1 , відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України та статті 1269 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом звернення протягом шести місяців після відкриття спадщини до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області із відповідними заявами.

В матеріалах спадкової справи №83/2016 містяться пред`явлені кредиторами спадкодавця вимоги до спадкоємців ОСОБА_7 , а саме: заява (претензія) ОСОБА_6 від 11 березня 2016 року №203, вимога (претензія) ОСОБА_3 від 15 квітня 2016 року, вимога (претензія) ОСОБА_5 від 15 квітня 2016 року, претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 квітня 2016 року.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Відповідно до повідомлення Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 11 липня 2016 року №31/27-1955 транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавались.

Судом першої інстанції за клопотанням відповідачів призначалась посмертна судово-почеркознавча експертиза для з`ясування обставин, що потребують спеціальних знань, а саме: чи належить підпис в розписках, написаних від імені ОСОБА_7 від 15 травня 2010 року, від 19 липня 2010 року, померлому ОСОБА_7 , чи виконано текст розписок від 15 травня 2010 року, від 19 липня 2010 року ОСОБА_7 або іншою особою.

Як вбачається із повідомлення експертної установи про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи №25341/17-32/2534217-33 від 02 квітня 2018 року, станом на 30 березня 2018 року не виконано клопотання експертів щодо надання оригіналів досліджуваних документів - розписок, виконаних від імені ОСОБА_7 15 травня 2010 року та 19 липня 2010 року, а також вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_7 , у тому числі, зіставлених за часом виконання з досліджуваним документом (за 2008-2010 роки), у зв`язку з цим експертна установа, керуючись частиною 8 статті 72 ЦПК України, положеннями пункту 1.13., 4.11. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5 (із змінами та доповненнями), залишила без виконання ухвалу суду від 23 жовтня 2017 року, а матеріали цивільної справи повернула до суду без проведення експертизи.

Вдруге ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року призначено у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу для з`ясування обставин, що потребують спеціальних знань, а саме: чи виконано підпис у розписках від 15 травня 2010 року, від 19 липня 2010 року ОСОБА_7 або іншою особою.

Матеріали цивільної справи повернулись до суду без проведення експертизи, з повідомленням експертної установи про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи з тих підстав, що станом на 09 квітня 2020 року до інституту додаткові документи, необхідні для проведення експертизи не надійшли, клопотання експертів не задоволено.

В матеріалах спадкової справи №83/2016 наявні три окремо укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок від 30 липня 2014 року, між ОСОБА_9 , як продавцем, та ОСОБА_7 , як покупцем, щодо земельної ділянки, площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0046, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада; між ОСОБА_10 , як продавцем, та ОСОБА_7 , як покупцем, щодо земельної ділянки, площею 1,0000 га, кадастровий номер: :03:010:0050, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада; між ОСОБА_11 , як продавцем, та ОСОБА_7 , як покупцем, щодо земельної ділянки, площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0049, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 червня 2021 року на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 належать земельні ділянки: площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0046, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада; площею 1,0000 га, кадастровий номер: :03:010:0050, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада; площею 0,9999 га, кадастровий номер: :03:010:0049, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Строківська сільська рада.

Як вбачається з копії листів Генеральної прокуратури України від 04 червня 2015 року Генеральною прокуратурою здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000077 від 21 листопада 2012 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_3 за пунктами 3, 6, 9, 11, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 був викрадений 05 лютого 2012 року і тільки 25 травня 2015 року в ході досудового розслідування, було встановлено місцезнаходження живого ОСОБА_3 .

Заявлене в суді апеляційної інстанції клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Старовойтової Д.А. щодо витребування з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформації про власника майна, а саме: паркінгу (паркомісце/машиномісце) №153 за адресою: АДРЕСА_3 ; паркінгу (паркомісце/машиномісце) № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 ; паркінгу (паркомісце/машиномісце) № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 ; паркінгу (паркомісце/машиномісце) № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 ; паркінгу (паркомісце/машиномісце) № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 відхилено колегією суддів апеляційної інстанції з тих підстав, що представником не наведені об`єктивні та поважні причини, які перешкоджали подати зазначені докази до суду першої інстанції, з огляду на те, що вказана справа перебувала в провадженні суду першої інстанції протягом майже п`яти років, починаючи з червня 2016 року до ухвалення судом першої інстанції судового рішення 12 лютого 2021 року, тоді як за частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального та процесуального права.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника.

У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника.

Отже, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року (справа №202/7691/17), зазначено, що «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року (справа №496/4363/15-ц), від 15 липня 2020 року (справа №645/1566/16-ц), від 04 березня 2020 року (справа №2609/30529/12)».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа №645/6151/15-ц) зроблено висновок, що «відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог.

Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, шляхом визнання на нього права власності за кредитором, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі».

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), зазначено, що, «враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 , а саме стягнення на його користь з ОСОБА_1 , яка представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 3100000, з огляду на наступне.

Так, 15 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 1500000 доларів США, з умовою повернення грошових коштів в розмірі 2500000 доларів США, строком до кінця 2010 року.

Відповідно до умов фактичного договору позики передбачені наступні обов`язки відповідача: - позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов`язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до кінця 2010 року.

19 липня 2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 500000 доларів США, з умовою повернення грошових коштів в розмірі 600000 доларів США, строком до 19 серпня 2010 року.

Відповідно до умов фактичного договору позики передбачені наступні обов`язки відповідача: - позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов`язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до 19 серпня 2010 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 12 листопада 2015 року.

Відповідно до вимог статей 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті.

Частиною 3 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з спадкової справи №83/2016 Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 11 березня 2016 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 за законом є ОСОБА_1 , яка представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про відкриття спадщини.

Позивачем був направлений лист-претензію, згідно якого ОСОБА_3 пред`явив свої вимоги, але ніяких дій по сплаті заборгованості відповідачами не здійснено.

Таким чином встановлено, що позивач у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємця, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензією про повернення заборгованості.

Відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281,1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Позивач просив суд постановити рішення, яким накласти стягнення на його користь на спадкове майно, яке прийняте відповідачами в натурі, в межах суми боргу, проте відповідачі не отримали свідоцтво про спадщину, тому не визначено майно на яке може бути звернено стягнення з метою задоволення вимог кредитора.

Відтак позов задоволено частково.

Також, суд першої інстанції правомірно не застосував строки позовної давності, про які просила відповідач, з огляду на те, що такий строк позивачем було пропущено з поважних причин.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Генеральною прокуратурою здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000077 від 21 листопада 2012 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_3 за п.п. 3,6,9,11,12 ч.2 ст.115 КК України.

ОСОБА_3 був викрадений 05 лютого 2012 року і тільки 25 травня 2015 року в ході досудового розслідування, було встановлено його місцезнаходження.

Позовна заява була подана до суду 12 травня 2016 року.

Відповідно до ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія, при цьому перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих подій.

Незаконне позбавлення волі шляхом викрадення ОСОБА_3 , що відбулося з лютого 2012 року по травень 2015 року, є подією, яка перешкоджала пред`явленню ОСОБА_3 позову протягом строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_6 та стягнення на його користь з ОСОБА_1 , яка представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 131250 доларів США, 3% річних в розмірі 8459,92 доларів США, з огляду на наступне.

12 вересня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 37000 доларів США, строком до 30 грудня 2013року.

Відповідно до умов фактичного договору позики передбачені наступні обов`язки відповідача: - позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов`язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до 30 грудня 2013року.

04 травня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 94250 доларів США, з умовою повернення грошових коштів частинами з правом дострокового погашення, строком не пізніше травня 2015 року.

Відповідно до умов фактичного договору позики передбачені наступні обов`язки відповідача: - позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов`язання повністю повернути позикодавцю отриману позику не пізніше травня 2015 року.

Позивачем був направлений лист-претензію, згідно якого ОСОБА_6 пред`явив свої вимоги, але ніяких дій по сплаті заборгованості відповідачами не здійснено.

Отже встановлено, що позивач у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємця, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензією про повернення заборгованості.

Відповідно до ч.1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані докази у сукупності та застосувавши вказані вище норми матеріального права, прийшов вірного висновку про стягнення на користь ОСОБА_6 суми заборгованості згідно розписок та 3% річних.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та задоволення позову ОСОБА_6 .

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана