Справа № 309/13/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 14 січня 2022 року (у складі судді Піцура Я.Я.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Закарпатгаз», про визнання дій неправомірними, зобов`язання учинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у січні 2021 р.

Просила:

-визнати неправомірними дії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо самовільного механічного відключення від газопостачання будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_3 забрати зі стіни будинку АДРЕСА_1 газовий стояк і труби газопостачання належного їй будинку АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 20 875 грн., завдану неправомірним відключенням від газопостачання будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 ;

-стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

-стягнути з відповідачів судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог указала, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . На стіні будинку позивача, яка виходить у двір домоволодіння АДРЕСА_2 , розміщено газовий стояк та прокладено газові труби, які забезпечували газопостачання до будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 . Підключення будинку АДРЕСА_1 до газопостачання здійснено згідно з технічними умовами та типовим договором від 2006 року. При цьому у проекті газифікації є розписка, дана позивачці усіма сусідами, про надання дозволу на підключення до газопроводу низького тиску, у тому числі ОСОБА_3 , яка є власником будинку АДРЕСА_2 . У серпні 2020 р. відповідачами із залученням ще двох невідомих осіб самовільно від`єднано від газового стояка труби, які постачали газ у будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Про відключення газопостачання працівники газового господарства Хустського району повідомлені не були та до відключення не залучалися, а прибули на місце лише після особистого повідомлення на телефон 104, коли відповідачі з невідомими особами вже здійснили протиправне несанкціоноване втручання у систему газопостачання. Неодноразово працівники Хустської філії «Закарпатгаз» здійснювали виїзд на місце підключення, але відповідачі доступу до свого домоволодіння не надавали. У зв`язку з чим їй повідомили про необхідність за власний рахунок здійснити реконструкцію систем газопостачання, встановити окремий газовий стояк, через який буде здійснюватися газопостачання її будинку. 18.08.2020 р. вона вимушена була укласти договір з АТ «Закарпатгаз», згідно з яким здійснено будівництво та введення в експлуатацію газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання. Загальна вартість робіт по цьому договору становить 20 875 грн. Отже відключення газопостачання до належного на праві власності будинку позивача відбулося внаслідок неправомірних дій відповідачів, оскільки таке відключення можливе тільки за певних умов та тільки представниками відповідних газових служб. Внаслідок чого позивачці було спричинено майнову шкоду. Реальні збитки, які вона понесла для відновлення свого порушеного права, складають 20 875 грн. Окрім того, їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 20 000 грн. Також на стіні будинку позивача розміщений газовий стояк і труби, які забезпечують газопостачання будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_3 , через що неможливо утеплити та поштукатурити стіну будинку, і вона як власник не бажає, щоб по її стіні будинку була влаштована чужа система газопостачання.

Рішенням Хустського районного суду від 14 січня 2022 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 454 грн. майнової і 5000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 208,84 грн.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення у частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивачем не доведено неправомірність дій ОСОБА_1 ;

-АТ «Закарпатгаз» не розцінив відключення від газового стояка будинку АДРЕСА_1 як порушення, оскільки не було складено акту про порушення для подальшої передачі в суд;

-на підставу задоволення позову позивач посилається на додаткову угоду від 18.08.2020 р., яка є невід`ємною частиною основного договору, якого не має у матеріалах справи, відтак додаткова угода не може розглядатися як доказ;

-відшкодування позивачеві матеріальних збитків, що виникли внаслідок укладення додаткової угоди з АТ «Закарпатгаз» від 18.08.2020 р., є безпідставним, оскільки основний договір укладено в 2019 р. на добровільних засадах між ОСОБА_2 і АТ «Закарпатгаз», відтак відповідач не має відшкодовувати чужі витрати;

-позивачем не доведено належними та допустимим доказами заподіяння їй моральної шкоди.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що відключення житлового будинку позивача від газопостачання відбулося на території домоволодіння, власником якого є відповідач ОСОБА_3 , і вказані обставини представником відповідача та відповідачем ОСОБА_1 визнано. При цьому, таке відключення відбулося із порушенням п.п.7.2, 7.3, 7.5 Правил, тобто є протиправним і самовільним. Також представником відповідача та відповідачем ОСОБА_1 визнано, що відключення відбулося за замовленням ОСОБА_1 .

Відтак, оскільки відключення від газопостачання будинку позивача відбулося внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 і таким не спростовано презумпцію вини заподіювача шкоди, то відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок відключення її будинку від газопостачання, належить покласти саме на ОСОБА_1 .

Стосовно іншого відповідача ОСОБА_3 , то якихось доказів, які б могли чітко встановити причетність ОСОБА_3 до відключення будинку позивача від газопостачання, матеріали справи не містять. Відтак, у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_3 суд відмовив.

Відповідальність за шкоду, спричинену відключенням будинку позивача від газопостачання, суд першої інстанції поклав саме на ОСОБА_1 , який не спростував свою вину.

Витрати, понесені позивачем у зв`язку з укладенням додаткової угоди, є збитками, які підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 . При цьому, щодо витрат на суми 8670 грн. і 6711,60 грн., які понесені згідно з квитанцією від 30.05.2020 р., то такі мали місце ще до самовільного відключення, є фактично витратами, сплаченими за договором від 2019 р., а відтак не можуть бути пов`язаними з відключенням. Відповідно, такі витрати не можуть розцінюватися як шкода, завдана внаслідок самовільного відключення будинку позивача від газопостачання, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення із відповідача немає. Отже, лише витрати у сумі 4454 грн., понесені згідно з квитанцією від 18.08.2020 р., є збитками, які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_1 за протиправне відключення будинку позивача від газопостачання.

Внаслідок відключення будинку позивача від газопостачання остання зазнала моральних страждань, пов`язаних із порушенням нормальних життєвих зв`язків із огляду на неможливість певний період користуватися повноцінними послугами з газопостачання, необхідністю вчинення певних дій, спрямованих на відновлення порушеного права, і розмір такої моральної шкоди суд оцінив у 5000 грн., що відповідатиме засадам добросовісності, розумності та справедливості. Моральну шкоду належить стягнути саме з ОСОБА_1 , який не спростував своєї вини у відключенні будинку позивача від газопостачання.

Стосовно позовної вимоги про визнання дій відповідачів неправомірними, то суд указав, що між сторонами виникли деліктні правовідносини. Належним і ефективним способом захисту у такому випадку є саме вимога про відшкодування шкоди (майнової та моральної). При цьому, додатково ставити вимогу про визнання дій відповідачів непотрібно, позаяк неправомірність дій завдавача шкоди входить до предмету доказування у цій категорії справ і така вимога не відповідає критерію ефективності способу судового захисту, а тому задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_3 забрати зі стіни будинку АДРЕСА_1 газовий стояк та труби газопостачання належного їй будинку АДРЕСА_1 , оскільки: - по-перше: позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідний стояк та труби газопостачання створюють їй відповідні перешкоди у користуванні будинком (унеможливлюють утеплення стін будинку та штукатурення); - по-друге: така вимога не ґрунтується на нормах матеріального права та суперечить Кодексу ГРМ, Розділом 7 якого передбачені випадки, коли можливе припинення газопостачання. Також це суперечить вимогам Правил, відповідно до яких відключення від газопостачання здійснюється кваліфікованими працівниками оператора ГРМ, а тому відповідне зобов`язання не може бути покладено на ОСОБА_3 .

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.35, 36).

Власником сусіднього будинку за адресою АДРЕСА_1 , є відповідач у справі ОСОБА_3 (т.1 а.с.42, 43).

Із наданих АТ «Закарпатгаз» копії технічної документації на вуличний газопровід по АДРЕСА_1 убачається, що проведення газопроводу низького тиску по АДРЕСА_1 здійснювалося у 1987 р. (т.1 а.с.177-204)

Із наданої АТ «Закарпатгаз» технічної документації по газифікації будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , убачається, що газифікація указаного будинку була здійснена у 2006 р. Хустською філією ВАТ «Закарпатгаз». При цьому, вуличний комітет АДРЕСА_1 , до якого входила і відповідач ОСОБА_3 , дав дозвіл ОСОБА_2 на підключення до газопроводу низького тиску, про що свідчить відповідна розписка (т.1 а.с.18).

Відповідно до Акту від 10.08.2020 р., складеного у присутності працівника Хустського ВП і трьох працівників АТ «Закарпатгаз», громадянином, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , було проведено механічне відключення газопостачання на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , самовільно (т.1 а.с.10).

Згідно з довідкою про результати розгляду матеріалів СО Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області від 28.08.2020 р. гр. ОСОБА_4 звернулася до поліції з проханням прийняти міри до гр. ОСОБА_1 , який з її слів 10.05.2020 р. відрізав газову трубу за адресою АДРЕСА_1 , та перекрив газопостачання до її будинку. Під час розгляду даного звернення ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст. 63 КУ, однак в усній формі повідомив, що дійсно дану трубу відрізали в його дворі та зазначив, що в сусідів ОСОБА_4 немає жодного документа на газопостачання із труб, які знаходяться в його дворі та були підключені до його газового стояку. За результатом розгляду звернення вирішено його подальший розгляд припинити, оскільки з його змісту вбачаються цивільно-правові відносини (т.1 а.с.11).

11.08.2020 р. ОСОБА_2 звернулася до Хустського відділення АТ «Закарпатгаз» із заявою про відновлення їй газопостачання будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12).

Листом від 27.08.2020 р. АТ «Закарпатгаз» повідомив ОСОБА_2 , що для вирішення указаного питання належить звернутися до Центру обслуговування клієнтів АТ «Закарпатгаз» для виготовлення технічних умов на реконструкцію систем газопостачання та надати відповідний пакет документів (т.1 а.с.13).

18.08.2020 р. між ОСОБА_2 і АТ «ОГЗ «Закарпатгаз» укладено додаткову угоду до договору на приєднання до газорозподільної системи, згідно з якою сторони погодили строки забезпечення Оператором ГРМ послуг із приєднання об`єкта замовника (будівництва газових мереж від місця забезпечення потужності до точки приєднання) за Договором 90 днів з моменту отримання оплати (т.1 а.с.21).

На підставі вказаного договору підрядник АТ «ОГЗ «Закарпатгаз», виконав роботи щодо нестандартного приєднання до газорозподільної системи житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а замовник ОСОБА_2 оплатила такі роботи на загальну суму 19 836 грн. (4454,40 + 6711,60 + 8670) (т.1 а.с.22-34).

У частинах першій, другій статті 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Згідно з частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до п.7.1 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285, відключення від діючих газопроводів відноситься до газонебезпечних робіт.

Згідно з п.п.7.2, 7.3, 7.5 Правил, газонебезпечні роботи повинні виконуватися під керівництвом спеціаліста, бригадою в складі не менше двох працівників на підставі наряду-допуску, в якому передбачають основні заходи безпеки виконання таких робіт.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, Верховний суд України в п.3 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено неправомірність дій ОСОБА_1 , не заслуговує на увагу, оскільки спростовується встановленими обставинами, зокрема: відключення від газопостачання будинку позивача відбулося громадянином, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто місце проживання відповідачі, відключення відбулося самовільно із залученням ще двох осіб, це підтверджується актом від 10.08.2020 р. (т.1 а.с.10).

Довідкою про результати розгляду матеріалів № 5640 від 10.08.2020 р. установлено, що по факту самовільного відключення будинку позивача від газопостачання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень, але в усній формі повідомив, що газову трубу відрізали в його дворі, а сусіди не мають жодного документа на газопостачання із труб, які знаходилися у його дворі та були підключені до його газового стояку (т.1 а.с.11).

Отже, матеріалами справи достовірно встановлено, що відключення будинку позивача від газопостачання відбулося самовільно, саме з території будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто там, де проживає ОСОБА_1 , і він сам не заперечує того факту, що було відрізано газову трубу з будинку позивача, яка знаходилася в його дворі.

Пояснення відповідача стосовно того, що відключення будинку позивача від газопостачання здійснювали працівники АТ «Закарпатгаз», не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи.

Довід апеляційної скарги про те, що відшкодування позивачеві матеріальних збитків, що виникли внаслідок укладення додаткової угоди з АТ «Закарпатгаз» від 18.08.2020 р., є безпідставним, оскільки основний договір укладено в 2019 р. на добровільних засадах між ОСОБА_2 і АТ «Закарпатгаз», відтак відповідач не має відшкодовувати чужі витрати, не заслуговує на увагу, оскільки укладення додаткової угоди від 18.08.2020 р. між позивачем і АТ «Закарпатгаз» і самовільним відключенням будинку позивача від газопостачання знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку, що доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Стосовно апеляційного доводу про те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами заподіяння їй моральної шкоди, колегія суддів зауважує наступне.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Висновок місцевого суду щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є правильним, законним і обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Також у вказаній постанові зроблено висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер і обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Апеляційній суд погоджується із висновками суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди загалом зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Хустського районного суду від 14 січня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Судове рішення складено 01 лютого 2023 р.

Судді: