РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 571/815/22

Провадження № 22-ц/4815/249/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Білоуса Андрія Володимировича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2022 року, у складі судді Верзун О.П., у справі за позовом ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

17 червня 2022 року представник позивача АТ Комерційний банк "ПриватБанк" звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 8 284,25 грн за кредитним договором № б/н від 13.11.2015 року, а також судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

ОСОБА_3 (позичальник) звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.11.2015 року.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між сторонами.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Умови договору передбачають сплату процентів, а також пені та штрафів у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. За життя він свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на день смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 8284,25грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1703,64грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

08.06.2021 року позивачем була направлена претензія кредитора до Рокитнівської районної державної нотаріальної контори, на яку отримана 27.09.2021 року відповідь про те, що спадкоємцем померлого є ОСОБА_2 .

02.10.2021 року до спадкоємців позивальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій спадкоємцем виконано не було.

У зв`язку з вказаним просить задовольнити позов.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.07.2022 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.93).

У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому представник позивача подала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала.

Заочним рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2022 року у задоволенні позову про стягнення боргу кредитором спадкодавця в розмірі 8284,25 грн було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, а тому позивач зобов`язаний був довести факт наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах вартості якого спадкоємиця останнього несе відповідальність перед кредитором, а у випадку неможливості надання відповідних доказів заявити клопотання про їх витребування, чого зроблено не було. Тобто суд виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, а також того що відповідачка отримала від нього будь-яке майно у спадщину.

На вказане заочне судове рішення представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи.

Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на дотримання банком положень ч.2 ст.1281 ЦК України, оскільки заявив свою вимогу спадкоємцю через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, що відповідає висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц.

Також вказала, що судом не прийнято до уваги те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті позичальника, а тому має відповідати перед кредитором позичальника. При цьому зазначила, що, як вказав Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц, суперечать вимогам процесуального закону висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка його вартість. Вказала, що кредитор спадкодавця не мав можливості встановити обсяг майнових прав, які увійшли до складу спадщини, та їх вартість, а тому це мав встановити саме суд. Додатково звернула увагу на те, що в анкеті-заяві позичальник зазначив, що він є власником нерухомості за адресою проживання (графа "Тип володіння нерухомістю за адресою проживання"). Однак суд не встановив належність вказаного нерухомого майна.

Також зазначила, що суд не врахував того, що відповідачі на надали доказів відсутності спадкового майна та того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж наявна заборгованість, яка складає 15 772,84 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Як зазначено в позові і проти цього заперечення сторони відповідача відсутні, 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 11.06.2018 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.85-86).

ОСОБА_3 (позичальник) звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.11.2015 року (а.с.20).

В ній (заяві) вказані детальні дані про особу позичальника, також зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуги, Тарифами банку, які зобов`язується виконувати.

У вказаній заяві відсутні посилання на вид кредитної картки та щодо конкретного кредитного ліміту, процентної ставки та відповідальності за порушення зобов`язань.

Наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з зазначенням пільгового періоду, положень про процентну ставку та відповідальність за порушення зобов`язань. Однак підпису позивальника вони не містять.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг, які підпису позичальника також не містять (а.с.22-72).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 13.11.2015 року:

--- станом на 31.07.2016 року така заборгованість відсутня;

--- станом на 30.09.2019 року наявна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 9782,47грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованість за тілом кредиту, у тому числі поточним тілом кредиту 3185,37грн, простроченим тілом кредиту 1691,60грн; 3905,50грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000,00грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн;

--- станом на 28.12.2021 року наявна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 6580,61грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі поточним тілом кредиту 4876,97грн; 1703,64грн заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 (а.с.12-16).

Судом встановлено, це підтверджується копією свідоцтва про смерть і проти цього відсутні заперечення, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.75).

Згідно вказаного розрахунку заборгованості станом на день смерті позичальника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наявна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 6580,61грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі поточним тілом кредиту 4876,97грн; 1703,64грн заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625.

Згідно довідки, наданої позивачем, ОСОБА_3 було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 06.08.2015р., термін дії 08/19); № НОМЕР_2 (дата відкриття 30.03.2018р, термін дії 12/21); № НОМЕР_3 (дата відкриття 14.05.2018р., термін дії 03/22 (а.с.72).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування за карткою № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 первісно кредитний ліміт був встановлений 30.03.2018р. в розмірі 500,00грн. У подальшому його було зменшено 17.02.2019р. до 0,00грн (а.с.19).

Наявна банківська виписка за договором № б/н за період 06.08.2015-30.12.2021 р. (за вказаними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.17-18).

За вказаною випискою позичальник з 26.11.2015 року по 05.06 2018 року користувався вказаними картками: поповнював картку готівкою, знімав готівку, переказував кошти на картку.

Згідно копії паспорту позичальника ОСОБА_3 та його Анкети-заяви в якості адреси реєстрації місця проживання вказаної особи зазначена адреса: АДРЕСА_1 (а.с.20, 74).

Як вказується в позові, 08.06.2021 року позивачем була направлена претензія кредитора до Рокитнівської районної державної нотаріальної контори. Наявна копія вказаної претензії, яка містить вимогу кредитора на суму 6580,61грн. В ній банк вказав, що на теперішній час йому стало відомо про те, що позичальник ОСОБА_3 , за якою рахується кредитна заборгованість на суму 6580,61грн, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з цим банк просив: включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6580,61грн; повідомити банк чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити банк відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника; повідомити банк відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (а.с.77).

Позивачу направлено від державного нотаріуса Рокитнівської районної державної нотаріальної контори відповідь на запит від 27.05.2021 року, відповідно до якої 04.02.2021 року нотконторою відкрито спадкову справу № 28/2021 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с.101).

27.09.2021 року позивач отримав від державного нотаріуса Рокитнівської районної державної нотаріальної контори відповідь на запит від 09.08.2021 року, відповідно до якої після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за законом є його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.78).

Згідно листу-претензії та реєстру поштових відправлень банком 02.10.2021 року до відповідачки ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив вказаній особі свої вимоги на суму 8284,25грн, зазначивши, що ОСОБА_3 не виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором від 13.11.2015 року та на теперішній час за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 8284,25грн (а.с.79, 80).

Як встановлено судом першої інстанції, вказана претензія залишена відповідачкою без уваги.

21 жовтня 2022 року до суду на його запит від 27.09.2021 року надійшла копія спадкової справи № 28/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається таке:

--- згідно свідоцтву про народження відповідачка є матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.112);

--- 04 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Рокитнівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.105);

--- згідно довідки №1062 від 21.12.2020 року, виданої Рокитнівської селищною радою, померлий ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2 ; на день смерті з ним проживали і були зареєстровані: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та брат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.111);

--- наявні копія паспорта ОСОБА_2 з даними про зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 (а.с.113), копія посвідчення серія НОМЕР_4 категорія 3 на ім`я ОСОБА_2 як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.115);

--- згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.07.2014 року, індексний номер 24597720, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0132, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, за адресою АДРЕСА_3 (а.с.116);

--- позивачу направлено від державного нотаріуса Рокитнівської районної державної нотаріальної контори відповідь на запит від 27.05.2021 року, відповідно до якої 04.02.2021 року нотконторою відкрито спадкову справу № 28/2021 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с.121);

--- на запит державного нотаріуса Рокитнівської районної державної нотаріальної контори на адресу позивача АТ "ПриватБанк" про наявність залишків грошових коштів на рахунку ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано відповідь від 08.02.2021р. про наявність заборгованості в розмірі 6580,61грн (а.с.118, 119).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

З висновком суду першої інстанції про відмову в позові погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц "… При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача".

У постанові від 18.09.2019 року у справі № 336/7643/18 Верховний Суд зазначив, що "Вирішуючи спір по суті, суди не з`ясували правовий статус будинку АДРЕСА_1 , у якому були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , хто є його власником та чи не увійшов вказаний будинок до спадкового майна. Від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника".

Аналогічна позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 306/2000/16-ц.

Отже, предметом доказування у цій справі є наявність та розмір кредитної заборгованості, прийняття відповідачкою чи іншими особами спадщини після смерті ОСОБА_3 , настання чи ненастання строку вимоги, дата дізнання банку про смерть позичальника ОСОБА_3 , пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, а також розмір частки кожного з спадкоємців у спадщині та його грошовий еквівалент.

Щодо наявності та розміру кредитної заборгованості

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Як вже зазначалось, згідно розрахунку заборгованості станом на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в останнього перед позивачем наявна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 6580,61грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі поточним тілом кредиту 4876,97грн; 1703,64грн заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, у заяві позичальника ОСОБА_3 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній позичальником ОСОБА_3 та банком, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З іншого боку, позивач пред`явив вимогу про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.625 ЦК України, а саме заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит у розмірі 1703,64грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані позичальницею, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами позичальником не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також сплату комісії.

Відтак, у разі пред`явлення відповідних вимог були б відсутні правові підстави для стягнення з позичальника (нарахування) на користь банку вказаних процентів за користування кредитом, а також пені, штрафів та комісії. Натомість позивач і не пред`явив відповідні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, а також пені, штрафів та комісії.

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені судом першої інстанції заочні рішення про відмову в позові і в яких апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі залишено без змін, а в другій справі скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф (фіксовану частину), а за наслідками розгляду касаційних справ банку: в першій справі судові рішення судів першої і другої інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та ухвалено нове рішення про стягнення тіла кредиту, а в другій справі рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (процентної складової) було змінено у мотивувальній частині та викладено його у редакції цієї постанови, а саме з підстав того, що Умови та правила надання банківських послуг й Тарифи банку не є складовими кредитного договору.

Таким чином, за наявності інших підстав, законними вимогами позивача слід вважати лише вимогу про стягнення кредитної заборгованості за наданим кредитом у розмірі 6580,61грн, яка складається з наступного: 4876,97грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 1703,64грн заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Саме такий розмір заборгованості вказував банк у своїй претензії кредитора на адресу державної нотаріальної контори від 27.05.2021 року (а.с.120) та у своїй відповіді на запит державного нотаріуса про наявність залишків грошових коштів на рахунку ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.119).

Також, саме такі складові заборгованості й зазначив позивач у своєму розрахунку, однак помилився в загальній сумі заборгованості, зазначивши про її розмір в 8284,25грн.

Отже, за наявності підстав, розмір заборгованості за вказаним кредитним договором на день смерті позичальника, зазначений у позові у розмірі 8284,25грн, не підтверджений відповідними розрахунками та доказами. Натомість мова може йти лише про стягнення заборгованості у розмірі 6 580,61 грн.

Щодо прийняття відповідачкою чи іншими особами спадщини після смерті ОСОБА_3

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1258 ЦК України:

--- спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1);

--- кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У цій справі відповідачкою доказів на спростування факту належності до кола спадкоємців ОСОБА_3 не надано. Натомість матеріали справи містять докази прийняття нею, як матір`ю ОСОБА_3 , спадщини після смерті останнього, заведення нотаріусом спадкової справи за заявою відповідачки.

Також матеріалами справи не доведено наявність інших спадкоємців, які відносяться до першої черги спадкоємців за законом, як не доведено наявність заповіту позичальника ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що відповідачка згідно ст.1261 ЦК України є спадкоємцем позичальника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо настання чи ненастання строку вимоги, дати дізнання банку про смерть позичальника, пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців

За положеннями ст.1281 ЦК України в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто в редакції закону від 03.07.2018 року, введеного в дію 04.02.2019 року:

--- спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (ч.1);

--- кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч.2);

--- якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.3);

--- кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4).

Відповідно до ст.1282 вказаного Кодексу в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто в редакції закону від 03.07.2018 року, введеного в дію 04.02.2019 року:

--- спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина 1);

--- вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина 2);

--- у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (частина 3).

Відповідно до п.2.1. Глави 10 Розділу ІІ чинної на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, …, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Таким чином, вимога кредитора до спадкоємців може бути заявлена як шляхом звернення до державної нотаріальної контори з відповідною претензією, так і шляхом звернення до суду з позовом.

Таким же є й висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц, відповідно до якого "… стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів; пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса".

Як вказує позивач, і це вбачається з претензії кредитора від 27.05.2021 року на адресу нотаріальної контори, у травні 2021 року банку стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_3 .

З іншого боку, з урахуванням викладеної Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 правової позиції, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати виконання зобов`язання в будь-який час.

Таким чином, з урахування наведеного, звернення банку у червні 2021 року з претензією до нотаріальної контори, звернення банку до суду з цим позовом до спадкоємиці позичальника 17 червня 2022 року, апеляційний суд вважає, що банк не пропустив встановлені частинами 2 і 3 ст.1281 ЦК України 6-місячний строк для пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Щодо розміру частки спадкоємців у спадщині та його грошового еквіваленту

Апеляційний суд вважає, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Таким є й правовий Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц, про що вказувалось вище.

Як зазначалось, відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала. Також нею до суду не надано перелік та вартість майна, одержаного нею у спадщину.

Натомість матеріали справи містять копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.07.2014 року, індексний номер 24597720, відповідно до якого позичальник ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0132, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, за адресою АДРЕСА_3 (а.с.116).

Стороною відповідачки не надано доказів на підтвердження вартості вказаної земельної ділянки, нею не доведено, що її вартість не перевищує заборгованість за кредитним договором в 6580,61грн.

Вказане є підставою для стягнення з відповідачки всієї суми заборгованості в розмірі 6 580,61 грн.

Суд же першої інстанції на це уваги не звернув і, незважаючи на дотримання банком строку для пред`явлення вимоги до відповідачки як спадкоємиці, яка прийняла спадщину, прийшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позову через ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, а також того що відповідачка отримала від нього будь-яке майно у спадщину.

Отже, за ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину, особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, шляхом одноразового платежу, якщо домовленостями між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Таким чином, враховуючи ненадання відповідачкою доказів відносно переліку та вартості майна, одержаного нею у спадщину, стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 6580,61грн, яка встановлена на день смерті позичальника ОСОБА_3 , саме така складова заборгованості як заборгованість за поточним тілом кредиту 4876,97грн та заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 1703,64грн, що підтверджується наданою банком довідкою.

Висновки суду апеляційної інстанції

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, як незаконне і необґрунтоване підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 6580,61грн. В задоволенні решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в установленому законом розмірі 2 481,00 грн (а.с.87). При поданні апеляційної скарги позивачем як скаржником сплачено 3721,50грн судового збору у встановленому законом розмірі (а.с.135). Тобто, всього позивачем понесено судових витрат у розмірі 6 202,50 грн (2481,00грн + 3721,50грн).

Таким чином, з урахуванням задоволення позову на 79,43% (6580,61грн х 100% : 8284,25грн) з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 4 926,64 грн (6 202,50 грн х 79,43% : 100% ).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Білоуса Андрія Володимировича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", задовольнити частково.

Заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2022 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавцязадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2015 рокув розмірі 6 580,61 грн (шість тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 61 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" судові витрати в розмірі 4 926,64 грн (чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень 64 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 07 лютого 2023 року.

Головуючий Майданік В. В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.