ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Харків

справа № 644/979/20

провадження № 22-ц/818/3/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Харківська міська рада

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року постановлене суддею Ізмайловим І.К.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його добросовісним набувачем нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем спірної квартири. АДРЕСА_1 вважає, що єдиною можливою правовою підставою для захисту свого права є визнання його добросовісним набувачем. Суд не звернув увагу на порушення прав позивача внаслідок накладення арешту на вказану квартиру в рамках кримінального провадження. Не врахував позицію ВС від 20.03.2019 року у справі 521/8368/15.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що визнання добросовісним набувачем не може вважатися ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення порушеного права. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі ст. 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Також, на цей час відсутні судові рішення з приводу правових підстава набуття спірного майна попереднім набувачем. Посилання позивача про неможливість оскарження рішення слідчого судді без визнання його добросовісним набувачем суперечать приписам КПК України, які надають таке право як власнику, так і володільцю арештованого майна. Посилання позивача на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №521/8368/15-ц, є необґрунтовані, оскільки спірні правовідносини, що були предметом розгляду Верховного Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, є відмінними від тих, які стосуються предмету цього позову.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 29 вересня 2017 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за реєстром № 2160 ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 304980,00 грн. (а.с. 8)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 29.09.2017 р. (а.с. 9)

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі з 06.08.2018 р. зареєстрована дружина позивача ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася дочка ОСОБА_5 (а.с. 11-12)

29 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 про арешт квартири у кримінальному провадженні № 0000064.

Накладено арешт у вигляді заборони відчуження і розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Залишено за власником квартири та членами його сім`ї право на користування нею. (а.с. 19-20)

Згідно повідомлення начальника СД відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області в ході проведення досудового розслідування кримінального про30000064 від 07.01.2017 р. за ч. 1 ст. 358 КК України, з заявами про відшкодування майнової шкоди жодна особа не зверталась. (а.с. 116)

Відповідно до листа юридичного департаменту Харківської міської ради від 07.07.2021 р. Харківська міська рада не зверталась до суду із позовом, де предметом розгляду є квартира АДРЕСА_1 . Юридичним департаментом Харківської міської ради готується позовна заява до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 на користь Харківської міської ради. (а.с. 119)

Отже як встановлено при судовому розгляді предметом спору є квартира, щодо якої проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000064 за ч. 1 ст. 358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів).

Постановою прокурора Таманова Є.О. від 23.08.2019 року вказану квартиру визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вважає, що наразі його права порушені накладеним в кримінальному провадженні арештом який забороняє відчуження та розпорядження квартирою. Також наголошує, що він не знав та не міг знати, що оформлюючи договір купівлі-продажу у нотаріуса на квартиру вона може бути незаконно отриманою попереднім власником.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Таким чином, не може бути задоволена вимога про визнання добросовісним набувачем, оскільки за своєю суттю взагалі не може бути позовною вимогою, а є лише складовою, що підлягає встановленню, при обґрунтуванні іншої позовної вимоги. Доводи щодо добросовісності набувача та відсутності підстав для витребування набутого майна можуть бути висловлені в рамках справи про витребування майна.

Оскільки провадження у справі порушене за позовом ОСОБА_1 , то правові підстави для задоволення вимог про визнання добросовісним набувачем з огляду на викладені вимоги закону відсутні.

Аналогічного висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/15989/15-ц (провадження № 61-13510св18) постанова від 19 вересня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

На момент розгляду справи відсутні будь-які майнові та немайнові вимоги до ОСОБА_1 з приводу витребування у нього майна (квартири).

Підстав для застосування висновків викладені в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №521/8368/15-ц не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.