справа № 361/9390/20 головуючий у суді І інстанції - Сердинський В.С.
провадження № 22-ц/824/1504/2023 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0.25 га по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 1979 року виконавчим комітетом Броварської районної ради народних депутатів Київської області за № 237, ОСОБА_5 було видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби на підставі рішення виконкому Княжицької сільської ради народних депутатів № 7 від 13 лютого 1979 року. Згідно рішення № 7 від 13 лютого 1979 року ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку 0.30 га по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Згідно довідки із архівного сектору Броварської державної адміністрації Київської області від 26 листопада 2020 року № 217, щодо надання архівного витягу з рішення виконкому Княжицької сільської ради народних депутатів № 7 від 13 лютого 1979 року, немає можливості надати інформацію, тому що документи Княжицької сільської ради за період 1968-1998 роки було викрадено 09 січня 2008 року з приміщення архіву. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Княжицької сільської ради від 02 вересня 2020 року № 1280, згідно по господарській книзі за будинковолодінням в АДРЕСА_1 , рахуються земельні ділянки площею 0.25 га - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0.05 га - для ведення селянського господарства. Дані земельні ділянки не приватизовані. З 1985 року позивач фактично проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 та з 1986 року добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується земельною ділянкою, що підтверджується актом депутата Княжицької сільської ради. Позивач неодноразово зверталася до Княжицької сільської ради з проханням визнати за нею право власності на земельну ділянку, оскільки вона понад 20 років безперервно користується нею, на що Княжицька сільська рада відмовляла позивачу мотивуючи це тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися, розпоряджатися вказаним нерухомим майном то їй потрібно звернутися до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянти вказують про те, що позивач ОСОБА_4 відкрито та добросовісно не володіла та не користувалась спірною земельною ділянкою. Крім того, на цій земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у якого були і є власники, які мають право на приватизацію даної земельної ділянки. Крім того, суд не витребував і не дослідив спадкові справи після смерті всіх спадкодавців та не з`ясував, хто був власником нерухомого майна на спірній земельній ділянки і хто успадкував це майно і в яких частках. Рішення суду постановлено без участі апелянтів. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були володільцями та користувачами спірного майна на час розгляду справи у суді першої інстанції, а на даний час ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований на спірній земельній ділянці. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності відповідних підстав та обставин для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського районного управління юстиції Київської області. У свідоцтві батьком зазначено - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_7 (а.с. 81, т. 1).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 814, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 26 березня 1986 року зареєстрували шлюб (а.с 80, т. 1).

Позивач ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами фактичного проживання від 12 червня 2020 року та 22 вересня 2021 року в яких зазначено, що частина будинку в якій проживає позивач обслуговується і утримується нею в належному стані, використовується з 1986 року для ведення сільського господарства. В своєму господарстві утримує курей, будинок зареєстровано на ОСОБА_5 . ОСОБА_4 не зареєстрована, але проживає (а.с. 7, 74, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 39 від 12 серпня 1989 року (а.с.79, т. 1).

Відповідно до свідоцтва на забудову індивідуальної садиби № 237 від 31 серпня 1979 року, акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та листа Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 02 вересня 2020 року, за ОСОБА_5 рахуються земельні ділянки площею 0.25 га - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.05 га - для ведення особистого селянського господарства. Дані земельні ділянки та житловий будинок не приватизовані, документи, що підтверджують право власності відсутні (а.с. 6, 13, 78, т. 1).

Згідно довідки № 217 від 26 листопада 2020 року, виданої архівним сектором Броварської районної державної адміністрації Київської області, надати архівний витяг з рішення виконкому Княжицької сільської ради народних депутатів № 7 від 13 лютого 1979 року немає можливості, тому що документи Княжицької сільської ради за період 1968-1998 роки було викрадено 09 січня 2008 року з приміщення архіву (а.с.14, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_4 тривалий час, добросовісно, відкрито та безперервно володіла земельною ділянкою. Факт її користування цією ділянкою підтверджується актами депутатів Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 12 червня 2020 року, 22 вересня 2021 та показами свідків в судовому засіданні.

Апеляційний суд не погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

При цьому, для визнання права власності за набувальною давністю суд має встановити такі обставини: тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №760/608/17 вказано, що умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказувала про те, що вона понад 20 років користувалась спірною земельною ділянкою, а тому вона неодноразово зверталася до Княжицької сільської ради про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Разом з тим, доказів безперервного користування спірною земельною ділянкою понад 20 років матеріали справи не містять. Акт депутата ОСОБА_9 , на який посилалася позивач, не підтверджує факту відкритого користування земельною ділянкою понад 15 років (а.с.7, т. 1). Крім того, з зазначеного акту випливає, що будинок за вказаною адресою зареєстрований за ОСОБА_5 .

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач стверджує про постійне користування присадибною ділянкою площею 0.25 га, на якій розміщено житловий будинок, який належить іншій особі.

У відповідності до вимог ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

З наведеного вбачається, що позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, право на безумовну приватизацію якої належало власнику зазначеного будинку, тобто ОСОБА_5 , а після його смерті - його спадкоємцям, а на сьогоднішній день власнику будинку, а саме - ОСОБА_1 .

Так, з наданих суду договорів дарування житлового будинку від 24 червня 2022 року та купівлі-продажу частини житлового будинку від 28 липня 2022 року (а.с. 174-179, т. 1) вбачається, що ОСОБА_1 частково отримав в дар та частково придбав у спадкоємців попереднього власника будинку, тобто у спадкоємців ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається, що на момент визнання права власності на вказану земельну ділянку за позивачем, право власності на будинок, який на ній розміщений, належало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказані обставини суд першої інстанції проігнорував, визнав за позивачем право власності на земельну ділянку, в той час, як були чинними права на вказану ділянку осіб, які звертаються з апеляційною скаргою на рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, що з огляду на обізнаність суду про належність будинку ОСОБА_5 , а після його смерті його спадкоємцям, є грубим порушенням норм матеріального права, що у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою до скасування рішення з прийняттям нового судового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 4 421 (чотири тисячі чотириста двадцять одна) гривню 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , судовий збір у розмірі 4 421 (чотири тисячі чотириста двадцять одна) гривню 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - відсутній, судовий збір у розмірі 4 421 (чотири тисячі чотириста двадцять одна) гривню 73 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 січня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.