Провадження №: 2/755/1080/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючий суддя САВЛУК Т. В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника позивача ОСОБА_1 про залучення у справі правонаступника Моторно (транспортне) страхове бюро України, подана в межах розгляду цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Моторно (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» з вимогами:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на свою користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень, пеню в розмірі 48 017,81 гривень, трьох процентів річних у розмірі 3 546,58 гривень, та інфляційних збитків у розмірі 32 972,68 гривень, в порядку передбаченому ст. 625 Цивільного кодексу України та положень п.41.1.ґ ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

26 липня 2017 року Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування шкоди.

30 травня 2018 року Печерським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхове бюро України на користь ОСОБА_2 три процента річних суми в розмірі 3 546,58 гривень.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхове бюро України на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 640,00 гривень.

В іншій частині позову, відмовлено.

26 травня 2020 року Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника відповідача Моторно (транспортного) бюро України про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, скасовано.

24 червня 2020 року Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про направлення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

20 квітня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження цивільну справу.

22 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду позов ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

16 грудня 2021 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року скасовано, а справу направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду.

12 січня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, до свого провадження, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

09 лютого 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, - до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах у справі №910/16820/21, яке перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду.

14 вересня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

Як з`ясовано судом та убачається з матеріалів справи, 12 квітня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлено клопотання про залучення у справі правонаступника Моторно (транспортне) страхове бюро України, мотивуючи свою позицію представник посилається на наступні обставини, що постановою Господарського суду міста Києва від 29 листопада 2017 Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» визнано банкрутом. Згідно з положеннями підпунктом «ґ» п. 41.1. ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. Тому, на думку представника, у зв`язку з банкрутством юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» наявні підстави для процесуального правонаступництва.

Заявлене клопотання представника позивача ОСОБА_1 оголошено в судовому засіданні, яке відбулося 12 квітня 2018 року, приєднано в письмовому вигляді до справи (а.с. 61-62 т.1)

За змістом Протоколу судового засіданні, яке відбулось 12 квітня 2018 року, процесуального рішення (ухвали суду) з розгляду заявленого представником позивача ОСОБА_1 клопотання про залучення у справі правонаступника Моторно (транспортне) страхове бюро України судом не прийнято, в судовому засідання оголошено перерву «для вчинення необхідних дій представником позивача щодо заміни сторони до 30 травня 2018 року о 16-30 години». - а.с.79-80 т.1

18 травня 2018 року (вх.№64400) до суду надійшли заперечення проти клопотання поданого ОСОБА_1 про заміну відповідача правонаступником, подані представником третьої особи за довіреністю Н.О. Давиденко, представником висловлена позиція щодо підстав для відмови у задоволенні заявленого клопотання. (а.с.84-85 т.1).

30 травня 2018 року Печерським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

За відсутності прийнятого попереднім складом суду процесуального рішення (ухвали суду) з розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_1 про залучення у справі правонаступника Моторно (транспортне) страхове бюро України, суд вирішує заявлене клопотання на даній стадії цивільного процесу.

Сторони цивільного процесу в судове засідання не з`явились, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

В матеріалах цивільної справи наявні заяви представника позивача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 попередньо подані заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

Надавши оцінку наведеним представником позивача ОСОБА_1 підставам для процесуального правонаступництва, з урахуванням долучених до справи доказів на підтвердження правого статусу відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки, процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність 21.10.2019 у зв`язку із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства від 21.04.2019.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. (ч. 2 ст. 7 КУзПБ)

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 вересня 2016 року (справа № 910/9445/16) порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Визнано грошові вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в розмірі 1 437 211,84грн.

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за номером 35657 від 21.09.2016р.

Призначено розпорядником майна Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича (свідоцтво №143 від 15.04.2013).

Постановою Господарського суду міста Києва від 29 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року, серед іншого, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Ліквідовано банкрута - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством. Дію мораторію припинено. Провадження у справі про банкрутство № 910/9445/16 закрито.

Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або відхилені господарським судом, ухвалено вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує.

Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу.

Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/16818/18, провадження № 61-8339св22, від 09 серпня 2023 року у справі № 758/2928/19, провадження № 61-5939св23.

З процесуальної точки зору, відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує.

Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Указані висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року в справі № 752/16818/18 (провадження № 61-8339св22).

Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 357/15343/18 (провадження № 61-3011св22) зауважив, що подання чи неподання заяви учасником справи про залучення особи правонаступником не впливає на обов`язок суду залучити правонаступника, у разі підтвердження існування відносин правонаступництва.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).

За положенням статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом № 1961-IV.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та від шкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV, відповідно до пункту 20.1 якої у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону про банкрутство, який був чинний на час порушення справи про банкрутство страхової компанії із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною сьомою статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, серед іншого, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Пунктом 22.2 Закону № 1961-IV передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Разом із цим МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 липня 2023 року по справі № 910/16820/21, відступаючи від висновку Верховного Суду.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

З урахуванням наведених норм матеріального права, виходячи з підстав та предмету спору, суб`єктивного складу сторін цивільного процесу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача - адвоката Сапінського О.П. про допуск процесуального правонаступництва юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», яка на дату звернення з цим клопотанням була визнана банкрутом, оскільки виходячи з правового статусу Моторно (транспортного) страхового бюро України та його повноважень визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей спеціальний суб`єкт у сфері обов`язкового страхування не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 Цивільного кодексу України, тому відсутні підстави для процесуального правонаступництва з дотриманням вимог статті 55 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, відповідно до п.7 ч.1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо припинено юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 104 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», який поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців, передбачено два способи припинення юридичної особи. Так, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав і обов`язків іншим юридичним особам- правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками(учасниками) юридичної особи або уповноваженим ним органом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Таким чином, з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи остання вважається такою, що припинилася як суб`єкт господарювання. При цьому до правонаступника (у разі припинення шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) переходять усі права та обов`язки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення до Єдиного державного реєстру відповідного запису про припинення.

За даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12 липня 2021 року внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», номер запису: 1 34000869, стан суб`єкта: ДР припинення ЮО у зв`язку з визнанням її банкрутом. Відомостей про правонаступника припиненої юридичної особи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Моторно (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, на підставі п. 7 ч.1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з припиненням юридичної особи - відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та відмовою у задоволенні заяви про процесуальне правонаступництво.

Враховуючи викладене та керуючись статями 55, п. 7 ч.1 ст. 255, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника позивача - адвоката Сапінського О.П. про залучення у справі правонаступника Моторно (транспортне) страхове бюро України, долучене до матеріалі цивільної справи - а.с.61-62 т.1, - залишити без задоволення.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Моторно (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я