ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1201/23 Справа № 933/286/21 Суддя у 1-й інстанції - Попович І.А. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 933/286/21

провадження № 22-ц/803/1201/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 933/286/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів внаслідок порушення договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 ,

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 06 вересня 2021 року (суддя Попович І.А.), повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом в обґрунтування якого посилався на те, що він підписав із відповідачами договір за умовами якого він передав відповідачам 13 000,00 доларів США, а відповідачі повинні були передати у користування йому земельну ділянку площею 12,32 га. Відповідачі, отримавши зазначені грошові кошти в іноземній валюті, не дотримались умов підписаного ними договору, земельну ділянку не передали. 02.11.2017 року один з відповідачів ОСОБА_2 передав земельну ділянку площею 12,32 га в оренду ПП «Олександрівські землі». Разом з тим, земельна ділянка була повернута відповідачам поза його волею. Надалі відповідачі передали в оренду цю земельну ділянку іншій особі та у нього виникло право вимагати повернути кошти, які він надав відповідачам, а у відповідачів виник обов`язок повернути отримані кошти, так як були порушені умови договору щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки, внаслідок чого він отримав збитки. Тобто умови договору, що був підписаний між ним та відповідачами, не були виконані з боку відповідачів. А тому просив суд стягнути з відповідачів на його користь 13 000,00 доларів США.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів внаслідок порушення договору, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в виді витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що непоіменований договір без дати не є належним доказом отримання відповідачами грошових коштів у розмірі 13 000,00 доларів США. Крім того, суд вважав спростованими доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні щодо недотримання відповідачами умов непоіменованого договору без дати стосовно непередачі земельної ділянки позивачу та невиконання умов договору з боку відповідачів.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 понесених ним судових витрат в виді витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, а витрати ОСОБА_2 документально підтверджені розрахунком суми судових витрат на надання професійної правничої допомоги від 12.08.2021 року із зазначенням виду послуг, кількості годин витрачених на послугу та вартість однієї години надання послуг.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги до відповідачів в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що договір не є належним доказом отримання відповідачами грошових коштів, порівнюючи його з розпискою. Між тим, якщо взяти за аналогією договірних відносин інші види договорів, то в них можливо зазначати про факт отримання грошей. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на встановлені обставини, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.03.2021 року у справі № 240/209/18, де вказано: «У справі, яка переглядається, установлено, що між сторонами укладений письмовий договір без дати, згідно з яким ОСОБА_6 , його дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 беруть у ОСОБА_7 13 000,00 доларів США на власні потреби та передають ОСОБА_7 у користування (розпорядження) земельну ділянку площею 12,32 га. Сторони у договорі зазначили, що після прийняття відповідного закону, що дозволяє продаж землі, сторони згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій. Оригінали документів на землю передані ОСОБА_7 . На підставі вказаного письмового договору позивач передав відповідачам грошові кошти за користування (розпорядження) земельною ділянкою, площею 12,32 га, яка протягом трьох років після укладення цього договору перебувала у користуванні позивача.».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідачів у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві від 13 лютого 2023 року просив розглянути справу за його відсутності. Також зазначив, що в повному обсязі не визнає позовні вимоги, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363161, ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 15 серпня 2008 року № 296, є власником земельної ділянки, площею 12,32 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0 та видано 26 серпня 2009 року. Кадастровий номер земельної ділянки: 010000262.

Відповідно до письмового договору без дати його укладання, ОСОБА_2 , його донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 беруть у ОСОБА_1 13 000 доларів США на власні потреби, а взамін надають земельний пай площею 12,32 га у користування (розпорядження). З виходом закону «Про продаж земель» згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій. Вимога щодо повернення коштів за будь-яких обставин не можлива. Оригінали документів на землю передані ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року у справі № 240/209/18, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно (13 000 доларів США), - відмовлено повністю.

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року, - скасовано. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США, як безпідставно набуте майно.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року, постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, - скасовано, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а у решті без змін.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 08.12.2017 року на підставі договору міни № 2-1066. Право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером: 010000262 належить ОСОБА_8 05.05.2021 року спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі від 01.03.2021 року, передана в користування ФГ «АГРО-АЛЬЯНС-2011» до 01.03.2070 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що непоіменований договір без дати не є належним доказом отримання відповідачами грошових коштів у розмірі 13 000,00 доларів США. Крім того, суд вважав спростованими доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні щодо недотримання відповідачами умов непоіменованого договору без дати стосовно непередачі земельної ділянки позивачу та невиконання умов договору з боку відповідачів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі», частини другої статті 792 ЦК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підпункт б) пункту 15 Розділу Х Перехідні положення, відповідно до якого, раніше 1 січня 2020 року не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непоіменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непоіменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд.

Так, зі змісту наданої позивачем копії договору без дати випливає, що ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 беруть у ОСОБА_1 суму 13 000,00 доларів США на власні потреби, взамін чого передають один земельний пай площею 12,32 га в його особисте користування (розпорядження). Після прийняття Закону України «Про продаж землі» згодні переоформити без додаткових доплат та компенсацій. Вимога щодо повернення грошей в розмірі 13 000,00 доларів США зі сторони ОСОБА_1 є неможливим при жодних обставин. Повернення земельних паїв можливе тільки при поверненні вказаної суми. Оригінали документів на землю передані ОСОБА_1 .

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема в тій частині, що згідно зі змістом договору сторони дійшли згоди не про фактичне отримання відповідачами грошей, а про досягнення домовленості щодо отримання грошей в певному розмірі в рахунок надання в користування земельного паю. В свою чергу, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження факту передачі грошових коштів у розмірі 13 000,00 доларів США.

Доводи апеляційної скарги вищезазначений висновок суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу на тому, що згідно з доводами представника позивача непоіменований договір без дати був укладений в 2014 році. На зазначений час відповідач мав земельну ділянку з кадастровим номером 010000262, Державний акт на землю, серія ЯГ № 363161 виданий 26 серпня 2009 року. Натомість, немоіменований договір без дати містить домовленість щодо земельного паю, право на отримання земельної ділянки за яким було реалізоване відповідачем ОСОБА_2 у 2009 році. При цьому, зазначену невідповідність представник позивача не зміг пояснити, зазначивши тільки про однаковий розмір земельної ділянки в договорі та державному акті.

З матеріалів справи випливає, що ухвалою суду першої інстанції від 26 липня 2021 року у позивача витребувано оригінал спірного договору, копія якого долучена до позовної заяви. 02 вересня 2021 року оригінал договору був наданий суду та досліджений в судовому засіданні 06 вересня 2021 року.

Проте, при розгляді цивільної справи № 240/209/18 представником позивача до матеріалів справи вже було долучено оригінал непоіменованого договору без дати, який за клопотанням представника відповідача був досліджений судом.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно того, що у позивача були наявні два примірники оригіналу спірного договору без дати, що, в свою чергу, підтверджує доводи відповідача ОСОБА_2 щодо ненадання йому оригіналу непоіменованого договору без дати.

Отже, апеляційний суд виходить з того, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які могли б підтвердити отримання відповідачами у справі за спірним договором грошових коштів в розмірі 13 000,00 доларів США. В свою чергу, за частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно посилань скаржника на необхідність застосування в даному випадку інституту преюдиції, то колегія суддів виходить з такого.

Дійсно, за частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, з постанови Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 240/209/18, на яку посилається позивач, випливає, що судом не встановлювався факт передачі позивачем відповідачам грошових коштів в розмірі 13 000,00 доларів США. Верховним Судом було підкреслено хибність висновку апеляційного суду про застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. В той час як позовні вимоги ОСОБА_1 випливали з, на його думку, неналежного виконання відповідачами умов укладеного договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло