Провадження № 2/521/134/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСББ «ЕТАЛОН 2017», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСББ «ЕТАЛОН 2017», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, де позивач просить суд визнати недійсним договір компенсації з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном, газо- та електропостачання, укладений 01.02.2018 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Еталон 2017» та ОСОБА_2 , та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 19.08.2016р. між ТОВ «ГРАНІ», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з іншої сторони, було укладено Договір купівлі - продажу майнових прав № 3п/М16/16, за умовами якого останні набули в рівних частках (по 50% кожний) майнові права на житлове приміщення загальною площею 51,4 м2, будівельний № квартири АДРЕСА_1 . 19.08.2016р. на виконання умов Договору купівлі - продажу майнових прав № 3п/М16/16, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було внесено на користь ТОВ ГРАНІ повний розмір оплати за договором у розмірі 241 977,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 312 від 19.08.2016 року, а також Довідкою ТОВ ГРАНІ за вих. № 1711/8, згідно якої позивачі виконали свої зобов`язання по сплаті суми ціни договору. Відповідно до умов п. 5.1. Договору купівлі - продажу майнових прав № 3п/М16/16 сторони передбачили порядок прийому - передачі майнових прав на новозбудоване майно за цим договором, після здачі будинку в експлуатацію, згідно якого, після внесення 100% внесків і по закінченню 45 робочих з дати підписання акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, продавець зобов`язується передати покупцеві новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 51,4 м2, будівельний № квартири АДРЕСА_1 , за актом приймання - передачі. Згідно п. 5.2. Договору купівлі - продажу майнових прав № 3п/МІ 6/16 технічний паспорт на квартиру, а також документи про право власності на неї позивачі оформлюються самостійно та за свій рахунок після отримання Акту приймання - передачі квартири. 14.11.2016р. вищевказаний будинок був прийнятий до експлуатації, згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації від 14.11.2016 року, виданого Управлінням капітального будівництва Одеської міської Ради та Сертифіката серія ІУ №62, виданого 17.11.2016р. Одеською міською радою. Згідно розпорядження Малиновської районної адміністрації ОМР №584/01-06 від 07.12.2016р. об`єкту нерухомого майна - двосекційному 16-поверховому житловому будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями і підземним паркінгом, загальною площею квартир 10082,9 кв.м, житловою площею квартир 4886,5 кв.м., кількість квартир - 140 квартир, площа вбудованих, збудовано-прибудованих та прибудованих приміщень 1136,10 кв.м., кількість поверхів - 16, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 . 07.12.2016р. між ТОВ ГРАНІ та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на виконання умов Договору купівлі - продажу майнових прав № 3п/М16/16 було підписано Акт приймання - передачі майнових прав, згідно якого позивачі прийняли в натурі квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 ). Згідно довідки ТОВ ГРАНІ за вих. № 1745/1 від 27.01.2017 року, квартира АДРЕСА_5 , у зв`язку із приведенням у відповідність нумерації квартир у будинку, згідно технічної інвентаризації введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 . З листопада 2016 року за домовленістю із ТОВ ГРАНІ позивачі розпочали проведення ремонтних робіт у визначеній договором квартирі та було завезено особисте майно, як - то меблі, побутова техніка. У січні 2017 року, після підписання між позивачами та ТОВ ГРАНІ Акту приймання - передачі майнових прав, в той час коли у квартирі знаходився майстер з проведення ремонтних робіт, прийшла відповідач - ОСОБА_2 , та розпочала з`ясовувати у майстра чому він знаходиться у квартирі, кому вона належить, а потім заявила, що вказана квартира належить їй, залишила свій номер телефону та пішла. В той же день позивачі засобами телефонного зв`язку зв`язались із ОСОБА_2 , з метою з`ясування всіх обставин та підстав її вимог, яка повідомила, що саме вона має права на квартиру за договором інвестування від 2007 року, укладеним між нею та ТОВ ГРАНІ. 21.01.2017р. ОСОБА_2 без дозволу та присутності позивачів замінила замок у вхідних дверях до квартири, і в цей день телефоном повідомила позивачів про вказані дії та заборонила їм вхід до квартири. У приміщені квартири залишилось майно позивачів, як - то меблі, побутова техніка, посуд, сантехнічне обладнання та гроші. Позивачі звернулись до ТОВ ГРАНІ, як відчужувачем прав на квартиру, із проханням втрутитись та врегулювати виниклий спір. За участі директора ТОВ ГРАНІ - ОСОБА_4 , із ОСОБА_2 було домовлено про передачу ключів від спірної квартири на користь позивачів. 27.01.2017 року за участі ОСОБА_2 , позивачів та директора ТОЗ ГРАНІ - ОСОБА_4 , відповідач відкрила двері до квартири та після проведення огляду майна, позивачами було встановлено зникнення грошових коштів, які зберігались у шухляді шафи для оплати праці майстра, була викликана поліція, по приїзду якої ОСОБА_2 та позивачі поїхали до відділу поліції. 14.07.2020 року позивачам, із клопотання представника ОСОБА_2 у справі № 521/17012/17 про приєднання доказів до справи, стало відомо, що 01.02.2018 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЕТАЛОН 2017», як балансоутримувачем будинку, та ОСОБА_2 , як користувачем житлово - комунальних послуг, було укладено договір компенсації з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном, газо- та електропостачання (далі - Договір). Пунктом 1.3. Договору передбачено., що приміщенням користувача, є квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 51.4 м2. Укладення відповідачами вищевказаного Договору, є наслідком порушення сторонами вимог законодавства, та є порушенням майнових прав позивача на квартиру АДРЕСА_6 , якими вона володіє на підставі Договору купівлі - продажу майнових прав № 3п/М16/16 від 19.08.2016 року, та Акту приймання - передачі майнових прав від 07.12.2016 року, а тому Договір вважає недійсним. Відповідно до відповіді ОСБЗ «ЕТАЛОН 2017» від 03.08.2020 року за вих. № 3-ЭТ/08- 2020, наданої на адвокатський запит від 31.07.2020 року, за гр. ОСОБА_2 сформовано та ведеться особовий рахунок НОМЕР_1 , який прив`язаний до кв. АДРЕСА_6 , та забезпечується надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Проте, ТОВ «ГРАНІ» не було передано ОСОБА_2 за актом прийому - передачі квартири АДРЕСА_7 по вказаній вище адресі, а отже ОСОБА_2 не набула майнових прав на новозбудоване нерухому майно (квартиру), оскільки такий об`єкт нерухомого майна, та майнове право на нього, їй не передавався. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не набула права власності, та навіть не набула майнових прав на вказану вище квартиру АДРЕСА_7 , остання не мала права на укладення Договору компенсації з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном, газо- та електропостачання від 01.02.2018 року із ОСББ «ЕТАЛОН 2017», оскільки не є суб`єктом передбачених договором правовідносин. Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом.

Представник позивача та третьої особи на час призначеного судового засідання не з`явилася, повідомлялася заздалегідь належним чином. Утім працівниками загальної канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси о 13.14 год. 16.03.2023р. було зареєстровано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 16.03.2023р. має знаходиться у судовому засіданні о 09.05 та 09.15 год. у Суворовському районному суді м. Одеси. Крім того зазначає, що позивачка та третя особа у зв`язку із запровадженням та території України воєнного стану, знаходяться за межами України у статусі біженця і також не можуть бути присутніми при розгляді справи.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача та його представника, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що посилання представника позивача та третьої особи зайнятість і іншому судовому процесі та перебування її довірителів поза межами України у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України, не може слугувати підставою для відкладення розгляду справи.

Окрім того слід зазначити, що адвокат Субботіна Л.В. посилаючись на зайнятість в інших судових процесах не надала доказів, що вона є адвокатом (представляє інтереси) у відповідних справах.

Нездатність адвоката Субботіної Л.В. належним чином організувати свою роботу за для гарантування ефективного виконання завдання цивільного судочинства (ч.1 ст.2 ЦПК України) в принципі не може слугувати підставою для відкладення судового засідання, адже здійснення цивільного судочинства не може бути поставлене у залежність від можливостей адвокатського об`єднання чи окремого адвоката здійснювати належним чином свої обов`язки, покладені на них законом і умовами укладеного з особою (клієнтом) договору.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників. При цьому суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду.

Крім того, відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому є добросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Суд звертає увагу, що вказана цивільна справа перебуває в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси з 16.09.2020 року, а тому представник позивача та третьої особи мала достатньо часу, в разі необхідності, надати суду докази, клопотання, пояснення із доведенням свої позиції по справі, та в повній мірі реалізувати свої процесуальні права.

Окрім того ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2021р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначеного до судового розгляду.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 не з`явився, однак у матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, а також надано письмовий відзив в якому зазначено наступне. В Малиновському районному суді м. Одеси розглядалася справа між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Грані» відносно квартири АДРЕСА_6 . 01.02.2018р. між ОСББ «Еталон 2017» в особі Голови правління Ліхопуда А.І. та ОСОБА_2 укладено договір компенсації з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спеціальним майном, газо- та електропостачання. При цьому вважає, що спірний договір на даний час не порушує права позивача, оскільки вона не є власником квартири АДРЕСА_6 , та не є стороною по договору. Окрім цього, вважає позовні вимоги позивача передчасними, оскільки на даний час позивач не є власником спірної квартири. Укладений відповідачами договір наразі не порушує права ОСОБА_1 , оскільки право власності у неї на квартиру не виникли. Таким чином, спірний договір не може порушувати взагалі не існуючих прав. Серед іншого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2017р., яке залишено в силі постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2018р., зобов`язано ТОВ «Грані» виконати умови пункту 5.1. договору купівлі-продажу майнових прав №3/М10/07 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ТОВ «Грані» та ОСОБА_2 шляхом підписання акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_8 . За своєю суттю укладений від 01.02.2018р. договір компенсації з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном, газо- та електропостачання є договором послуг, що вбачається з предмету договору, визначений п. 1.2 договору та передбачено ст. 901 ЦК України. За даних обставин просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСББ «ЕТАЛОН 2017» в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 року у справі № 48/340).

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, 25 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ГРАНІ» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 3/М10/07. (а.с. 15-16)

Згідно п. 2.1. вказаного договору Продавець зобов`язується передати Покупцю Об`єкт купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт купівлі-продажу й здійснити оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.4. договору:

- Об`єкт будівництва - 16 (шістнадцяти) поверхова житлова будівля у АДРЕСА_9 ;

- Новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 50,6 (п`ятдесят цілих шістдесят сотих) метрів квадратних, будівельний № квартири АДРЕСА_10 , розташоване на 7 поверсі;

- Об`єкт купівлі-продажу - безумовне майнове право на новозбудоване майно (після здачі Об`єкта будівництва в експлуатацію).

18 березня 2013 року між тими самими сторонами було укладено додаткову угоду до Договору купівлі-продажу майнових прав № 3/М10/07 від 25 квітня 2007 року (а.с. 17,18) про таке:

«1. Сторони по Договору дійшли розуміння та згоди про збільшення в процесі будівництва вартості одного: кв. м. Об`єкту купівлі-продажу на 300,00 грн. (триста грн. 00 коп.). Відповідно до досягнутої згоди Покупець додатково до суми визначеної Договором у редакції від 25.04. 2007 року сплачує Продавцю за житлове приміщення №91, розташоване на 7 поверсі, загальною площею 51,4 метрів квадратних - 15420,00 грн.(п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять грн. 00 коп.) ( з урахуванням ПДВ).;

2. Сторони дійшли згоди змінити п. 4.1. Договору і викласти його у наступній редакції: «4.1. Загальний розмір оплати Покупця по Договору становить 245397,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч триста сорок сім грн. 00 коп.) з урахуванням ПДВ.;

3. Покупець зобов`язаний здійснити додаткову оплату Продавцю у розмірі згідно п.1 даної Додаткової угоди у термін - до 30 березня 2013року.;

4. Сторони дійшли згоди змінити п. 3.3. Договору і викласти його в наступній редакції «3.3 Строк закінчення будівництва Об`єкта будівництва та введення в експлуатацію встановлюється: - 2 квартал 2013 року».;

5. Покупець зобов`язується здійснити повну оплату по Договору до 30 березня 2013 р. Продавець зобов`язується передати Об`єкт купівлі-продажу за актом приймання - передачі, а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт купівлі-продажу після повної оплати суми, закінчення будівництва Об`єкта будівництва та введення в експлуатацію на умовах, визначених п. 5 Договору.;

6. Дана Додаткова Угода є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу майнових прав № 3/М10/07 від 25 квітня 2007 року, та вступає в силу з моменту її підписання.»

В той же час, ТОВ «Грані» безпідставно, в порушення п. 5.1. Договору, не передав ОСОБА_2 об`єкт будівництва у власність за актом прийому-передачі.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року по справі № 521/7279/17, за яким зобов`язано ТОВ «ГРАНІ» виконати умови пункту 5.1. договору купівлі-продажу майнових прав №3/М10/07 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ТОВ «ГРАНІ» та ОСОБА_2 шляхом підписання акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_8 . Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 сплатила на рахунок ТОВ «Грані» грошову суму в розмірі 229977грн.. що становило 100% внесків за об`єкт купівлі-продажу майнових прав.

Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2021 р.

Належним чином посвідчені копії вищезазначених рішень суду надані до суду та містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

19 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 3п/М16/16, за умовами якого останні набули в рівних частках (по 50% кожний) майнові права на житлове приміщення загальною площею 51,4 кв. м., будівельний № квартири АДРЕСА_1 .

19 серпня 2016 року на виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав № Зп/М16/16, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було внесено на користь ТОВ «ГРАНІ» повний розмір оплати за договором у розмірі 241977,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 312 від 19 серпня 2016 року, а також Довідкою ТОВ «ГРАНІ» за вих. № 1711/8, згідно якої позивачі виконали свої зобов`язання по сплаті суми ціни договору.

Згідно п. 3.3. Договору купівлі-продажу майнових прав № Зп/М16/16 плановий строк закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку встановлюється на 4-й квартал 2016 року.

Відповідно до умов п. 5.1. Договору купівлі-продажу майнових прав № 3п/М16/16 сторони передбачили порядок прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно за цим договором, після здачі будинку в експлуатацію, згідно якого, після внесення 100% внесків і по закінченню 45 робочих з дати підписання акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, продавець зобов`язується передати покупцеві новозбудоване майно - житлове приміщення загальною площею 51,4 кв. м., будівельний № квартири АДРЕСА_1 , за актом приймання-передачі.

07 грудня 2016 року між ТОВ «ГРАНІ» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав № 3п/М16/16 було підписано Акт приймання-передачі майнових прав, згідно якого позивачі прийняли в натурі квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 ).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021р. (справа № 521/17012/17) у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ГРАНІ» про визнання майнових прав на нерухоме майно відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «ГРАНІ», третя особа: арбітражний керуючий Колмикова Тетяна Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та акту прийому-передачі нерухомого майна задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 , між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 19.08.2016 року № 3п/М16/16. Визнано недійсним акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_6 від 07.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 , між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 19.08.2016 року № 3п/М16/16. Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1764,60 грн.

Слід зазначити, що у вищезазначеному рішенні суду, зазначено, що відповідно до Угоди до договору купівлі-продажу майновий прав № 3/М10/07 від 24.04.2007р. укладеної між ОСОБА_2 та ТОВ «Грані» 27.05.2013р., вбачається що сторони дійшли згоди щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 3/М10/07 від 24.04.2007р. між ОСОБА_2 та ТОВ «ГРАНІ» за договором № 3/М10/07 від 25 квітня 2007 року не вчинено й будь-яких інших дій по розірванню вказаного вище договору у відповідності до умов цього ж договору. Крім того, вже після укладання нібито достовірної угоди від 27 травня 2013 року ТОВ «ГРАНІ» продовжує приймати грошові кошти від ОСОБА_2 за додатковою угодою від 18 березня 2013 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № 3/М10/07, а саме: за квитанцією № 166 від 02 серпня 2013 року на суму 3400 грн.

Однак як відомо суду вищезазначене рішення суду законної сили не набрало, оскільки наразі перебуває на розгляді в апеляційній інстанції.

Таким чином наразі як у позивача так і у відповідача наявні інвестиційні права щодо спірного нерухомого майна, проте у відповідача вони виникли раніше, оскільки уклала договір 2007 році а позивач 2016 року.

Наразі остаточно не вирішено питання щодо подальшого виникнення права власності на спірну квартиру.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно частини 1, 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови та предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Відтак, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Суд зазначає, що позивачем не доведено, що його право або цивільний інтерес (як особи, яка не є стороною вказаного правочину) порушено фактом вчинення оспорюваного правочину, сам факт визнання судом договору недійсним не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивача.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсним зазначеного договору залежить подальша можливість законної реалізації позивачем своїх прав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.13, 16, 202, 203, 215, 316, 317, 328, 626-628, ЦК України, ст.ст. 76-81, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСББ «ЕТАЛОН 2017», третя особа ОСОБА_3 про визначення договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН