КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5107/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/826/21

09 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договорів,-

в с т а н о в и в:

20 січня 2021року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Оболонського районного суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договорів.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 18 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого АКБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 397 000,00 гривень зі сплатою процентів в розмірі 13,90 % річних. Відповідно до кредитного договору кошти надавались позичальнику строком на сім років з 18 грудня 2007 року по 18 грудня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 грудня 2007 року між АКБ «УкрСиббанк», позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 73058. Згідно з п.1.1 договору іпотеки позивачі передали в іпотеку АКБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 листопада 1997 року, виданогона підставі розпорядження №965 від 13 листопада 1997 року.

08 грудня 2011 року між АКБ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АКБ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 0 від 18 груня 2007 року та за іпотечним договором № 73058 від 18 грудня 2007 року.

Враховуючи те, що зобов`язання за кредитним договором не виконувалось належним чином, відповідачем ПАТ «Дельта Банк» у 2012 році було подано до Оболонського районного суду м.Києва позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (справа № 756/2078/13-ц).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04 квітня 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено та стягнуто з позивача ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 625 104, 68 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що банк змінив термін використання наданих позичальнику коштів та просив стягнути заборгованість за кредитним договором, що станом на 09 січня 2013 року складала 625 104,68 грн., з яких: тіло кредиту - 349718,56 грн., сума заборгованості за відсотками складає 275 386 грн. 12 коп.

Зазначає, що наразі ПАТ «Дельта Банк» знаходиться на стадії ліквідації, у зв`язку з чим його активи (у тому числі і права вимоги за кредитними зобов`язаннями) продаються відповідно до Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24 березня 2016 року № 388.

16 січня 2018 року через електронний аукціон права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 0 від 18 груня 2007 року було продано ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», що підтверджується протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-21-00461-а. На підставі зазначеного протоколу 13 лютого 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал»та ПАТ «Дельта Банк» були укладені: договір № 211/К купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором та договір відступлення прав за договором іпотеки №73058, посвідчений приватним нотаріусом Київського міськогьт нотаріального округу Русанюком З.З за реєстровим № 215.

Перелік договорів за яким відступлено право вимоги перераховується у публічному паспорті активу. Згідно публічного паспорту активу, що знаходиться у публічному доступі, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» відступлено право вимоги по кредитному договору та іпотечному договору. Згідно відомостей, що знаходяться у публічному паспорті активу, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким відступлено, складає 1 075 529,86 грн., що складається із 349 718,56 грн. заборгованості по тілу кредиту, 752 811, 30 грн. заборгованості за процентами.

Зазначає, що разом із правом вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» відступлено право вимоги за договором іпотеки, який було укладена у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» набув право іпотекодержателя відносно квартири, яка була передана в іпотеку за раніше згаданим іпотечним договором.

Вважають, що укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал»та ПАТ «Дельта Банк» оспорювані договори за своєю юридичною природою, незважаючи на їх назву, як договори про відступлення прав вимоги , є договорами факторингу.

З огляду на вище викладене, просили суд визнати недійсним договір № 211/К купівлі-продажу майнових прав, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ПАТ «Дельта Банк» від 13.02.2018 року; визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки № 73058, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»та ПАТ «Дельта Банк» від 13.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 215; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Оболонського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 грудня 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що після пред`явлення ПАТ " Дельта Банк позову до суду з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованостіза кредитом, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Таким чином, банк у судовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом подання позову із вимогою про дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі.

Зазначають, що ПАТ «Дельта Банк»відступило право вимоги за кредитним договором у розмірі заборгованості за кредитом в сумі 1 075 529,86 грн. , яка склалдається із запборгованості за тілом кредту в сумі 349718,56 грн. та за відсотками - в сумі 725 811.30 грн., яких в нього не було, а зазначені «завищені» розрахунки не ґрунтуються на чинному законодавстві та суперечать йому.

Звертають увагу, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 13 лютого 2007 року банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» права вимоги за кредитним договром та за договром іпотеки в обмін на грошові кошти, тобто, фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи, що є основною ознакою факторингу.

Уклавши договір відступлення прав вимоги за кредитним договором, банк отримав фінансування, а ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», в свою чергу, укладаючи вказаний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилась в отриманні ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» від первісного кредитора таких прав щодо боржника: права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань, у тому числі, передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладения цього договору; права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі, право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум та права будь-яких інших вимог згідно кредитного договору.

На думку апелянтів наведене свідчить про те, що укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ПАТ «Дельта Банк»оспорювані договори за своєю юридичною природою, незважаючи на їх назву, є договорами факторингу.

26 січня 2023 року від представника ПАТ «Дельта Банк» Чубун Тетяни Сергіївни надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачів в якому вона зазначала, що не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» неіснуюче право вимоги, оскільки такі доводи ґрунтуються лише на незгоді позивачів у даній справі із загальною сумою заборгованості, яка була вказана у публічному паспорті активу.

Також представник відповідача вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивачів про те, що договір купівлі- продажу майнових прав та договір відступлення права вимоги є договорами факторингу, оскільки в постанові Великої Палати Верховного Суду було викладено правову позицію щодо необхідності розмежування договору факторингу та договору відступлення права вимоги, який укладається між неплатоспроможним банком та переможцем електронних торгів, проведених в рамках процедури реалізації майна неплатоспроможного банку згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на те, що апеляційна скарга позивачів є необгрунтованою, позивачі не довели належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили про порушення їх власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірних правочинів, просила суд залишити рішення суду першої інстанції без задоволення, а апеляційну скаргу - без змін.

25 січня 2023року надійшов відзив на апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шутова Олексія Олеговича. У вкащаному відзиві представник також просив апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволеннню. а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Посилався на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог процесуального права, судо вірно застосовані нори матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 не з`явились, про день та час слуханння справи апеляційним судом повідомлені, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Чубун Тетяна Сергіївна та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шутов Олексій Олегович в судоовму засіданні проти доводів апеляційної скаги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задволенння.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» в судове засідання також не з`явився. про день та час слуханння справи товариство повідомлено, 09 лютого 2023 року подало до суду клопотанння про розгляд справи у відсутності його представника. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника товариства.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого АКБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 397 000,00 гривень зі сплатою процентів в розмірі 13,90 % річних. (п. 1.1.,1.3.1.)

18 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , яка виступає майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 73058.

Відповідно до умов вище зазначено договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду 13 листопада 1997 року, на підставі розпорядження № 965 від 13 листопада 1997 року та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 листопада 1997 року у реєстрову книгу № 1362 і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавці набули право власності на предмет іпотеки.

08 грудня 2011 року між АКБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АКБ «УкрСиббанк» передає ПАТ «ДельтаБанк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, у тому числі, за кредитним договором № 0 від 18 груня 2007 року та за іпотечним договором № 73058 від 18 грудня 2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариствапро «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 625 104, 68 грн. та судові витрати в розмірі 3441,00 грн.

16 січня 2018 року відбувся продаж активів ПАТ " Дельта Банк" через електронний аукціон, права вимоги за кредитним договором №0 та за іпотечним договором № 73058 від 18 грудня 2007 року було продано ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», що підтверджується протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-21-00461-а.

13 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на підставі зазначеного вище протоколу електронних торгів було укладено договір № 211/к купівлі- продажу майнових прав.

Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, яківиникли та /або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, мацнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та /або інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору ( надалі- право вимоги).

На підставі договору відступлення прав за договором іпотеки № 73058, посвідченого 13.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 215, ПАТ «Дельта Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» права іпотекодержателя за договром іпотеки № 73058 від 18.12.2007 року, зареєстрованого за № 2982, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., укладеного між Акціонерним комерційним іноваційним банком " УкрСиббанк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

01 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Морган Кепітал» звернулось до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з вимогою про усунення порушення в якій товариство просило боржників у шістдесятиденний строк з дня отримання цієї вимоги усунути порушення умов кредитного договору № 0 від 18 грудня 2007 року та сплатити заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» у розмірі 1 496 769,61 грн.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів, суд першої інстанції посилався на те, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивачів безумовного обов`язку сплатити новому кредитору борг, який зазначено у оспорюваному договорі, під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, надав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірно застосував норми матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-ІІІ) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

При розмежуванні правочину відступлення права вимоги та договору факторингу слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2018 року відбувся продаж активів ПАТ " Дельта Банк" через електронний аукціон, права вимоги за кредитним договором №0 та за іпотечним договором № 73058 від 18 грудня 2007 року було продано ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», що підтверджується протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-21-00461-а. 13 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на підставі зазначеного вище протоколу електронних торгів було укладено договір № 211/к купівлі- продажу майнових прав та договір відступлення прав за договором іпотеки № 73058, посвідчений 13.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 215.

Відповідно до умов п.1.1 договору № 211/к купівлі- продажу майнових прав, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/ або можуть виникнинути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору ( надалі- право вимоги)

У пункті 3.1 вказаного договору сторони домовились, що за продаж майнових прав за цим договром покупець сплачує продавцю грошрві кошти у розмірі 333 414,26 грн. надалі за текстом - " Ціна договору"). Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором за результатами відкритмих торгів ( аукціону) , переможцем яких став покупець.

Із наведеного вбачається, що за результатами торгів ПАТ «Дельта Банк» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальним договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

При цьому слід наголосити, що ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 рокузнаходиться у стадії ліквідації.Наведена інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є загальнодоступною та доведенню не підлягає.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо можливості відступлення права вимоги на користь не фінансових установ, зазначивши зокрема, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Враховуючи викладене, за своєю правовою природою спірнідоговори є договорами купівлі-продажу майнового права, укладеними банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не можутьбути віднесені до договорів факторингу, а тому доводи апеляційної скарги про те, що оспорювані договори купівлі-продажцу прав вимоги та відступлення прав вимоги є фактично договорами факторингу, колегія суддів відхиляє та вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відстуність підстав для визнання вказаних договорів недійсними.

Також колегія суддів вважає, що судпершої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачами також не доведено, що їх право або цивільний інтерес ( як осіб, які не є стороною вказаних правочинів)порушено фактом вчинення оспорюваних правочинів, сам факт визнання судом договорів про відступлення права вимоги недійсними не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивачів та в даному випадку відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами не свідчить про порушення прав позивачів, як позичальника та іпотекодавця, з огляду на наступне.

За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів. Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними оспорюваних договорів залежить подальша можливість законної реалізації позивачами обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що відповідачами під час укладення оспорюваних договорів були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, колегія суддів погоджується з висновкорм суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання в судовому порядку недійсними даних договорів.

Доводи апеляційної скарги позивачів про те, що після пред`явлення до суду позовної заяви з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції та суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваними договорами, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договорів про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошенолише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Головуючий: Судді