ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/13/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін учасників справи- відповідачки - ОСОБА_1 представника АТ Державний ощадний банк України- адвоката Данилевич А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/14085/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 грудня 2021 у справі за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 8 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ: У серпні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування вимог Банк посилався на те, що ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07 червня 2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 502 перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 уклали Договір відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 28 000,00 Євро зі сплатою 10,5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 27 лютого 2018 року. Додатковим договором № 1 від 05 вересня 2008 року до Кредитного договору внесені зміни - збільшена відсоткова ставка за користування кредитом до 13% річних.

14 жовтня 2014 року Тернопільський міськрайонний суд виніс рішення у справі 607/8758/14-ц, яким задоволено позов Банку та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року в розмірі 20 591,07 Євро, а також стягнуто 3298,70 грн. судового збору.

Станом на момент подачі позовної заяви до суду, заборгованість позичальника по даному рішенні суду не виконана, залишок заборгованості по тілу кредиту становить 7 409,07 Євро. Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2 від 28 лютого 2008 року за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року наявна заборгованість в сумі 1 147,43 Євро - 3% річних за простроченим основним боргом, яку Банк просить стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 338545, р/р НОМЕР_1 ) заборгованість сумі 1147,43 Євро, що складає 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 2 270,00 гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про призначення по справі економічної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання: яка сума заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством "Ощадбанк" 3% річних за кредитним договором №2 від 28.02.2008 р. за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. з урахуванням проведених погашень суми основного боргу за вказаний період.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права. В матеріалах справи знаходяться тільки розрахунки позивача, які на його думку підтверджують наявність заборгованості саме в такій сумі, яка вказана в позові. Проте, розрахунок не є тим належним доказом, адже він здійснений виключно позивачем і свідчить тільки про його думку.

Посилається на те, що жодних дій щодо звірки між нею та банком суми сплати, та встановлення реальності боргу і його суми не здійснено. Крім того, розрахунок проведено юристом банку, який не є спеціалістом в галузі бухгалтерії чи фінансів. Суд цим доводам належної уваги не надав, припустився хибних висновків, що у свою чергу привело до ухвалення не законного рішення яке підлягає скасуванню.

Зазначає, що сума заборгованості не відповідає заявленій у позові сумі боргу в розмірі 7409,07 євро., відповідно неправильний розрахунок заявленого у позову 3% річних в розмірі 1147,43 Євро.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ Державний ощадний банк України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що сторони під час укладення 8 лютого 2008 року договору відновлювальної кредитної лінії №2 погодили суму Ліміту кредиту і визначили його в розмірі 28000,00 Євро. Сторони домовились, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно. Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору (п. 3.3.2 Договору).

Станом на 09 грудня 2020 року Банком нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року, що складає 1 147.43 Євро. Посилання скаржника на те, що Банком не враховано до розрахунку заборгованості, квитанції про сплату заборгованості, яку вона долучає до апеляції скарги не відповідають дійсним обставинам справи. Позивачем були враховані всі сплачені відповідачкою кошти на погашення кредиту за вказаний період та відповідно зменшено суму боргу на суму сплачених коштів. Розрахунок 3 % річних був здійснений з урахуванням сплати відповідачкою простроченого основного кредиту.

Щодо погашення кредиту, який відповідачка здійснювала 01 листопада 2021 року у сумі 340 Євро, 01 грудня 2021 року у сумі 350 Євро, 23 грудня 2021 року у сумі 100 Євро та 1 лютого 2022 року у сумі 350 Євро, суд правомірно не взяв їх до уваги, оскільки нарахування 3 % річних за простроченим основним боргом було здійснене за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року. Тобто вказані суми були сплачені на погашення кредиту за межами строку, що був предметом розгляду у справі.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи .

Призначено у цивільній справі №607/14085/21 за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості судову економічну експертизу щодо визначення суми заборгованості відповідачки перед АТ Державний ощадний банк України 3% річних за спірним кредитним договором за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року з урахуванням проведених відповідачкою погашень суми основного боргу за вказаний період.

Дана експертиза призначена у суді апеляційної інстанції з урахуванням вимог ч.3 ст.367 ЦПК України з метою урівноваження процесуальних прав ОСОБА_1 , яка з об`єктивних причин заочного розгляду справи у зв`язку із перебуванням її за межами України під час воєнного стану, не мала можливості заявити вказане клопотання у суді першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник АТ Ощад Банк заперечила апеляційну скаргу. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, відзив на апеляційну скагу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2008 року відкрите акціонерне товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали Договір відновлювальної кредитної лінії № 2 (далі - Договір), згідно якого Банк зобов`язується надавати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 28000,00 Євро, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 10,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (п. 1.1. Договору). Кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28 лютого 2010 року. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатках №№ 1-2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума заборгованості за Кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого числа кожного місяця, починаючи з березня місяця 2010 року.

Остаточним терміном повернення кредиту є 27 лютого 2018 року (п. 1.2. Договору). Сторони погодили суму Ліміту кредиту і визначили його в розмірі 28000,00 Євро (п. 1. 3. Договору). Погашення Кредиту здійснюється у передбачені цим Договором строки шляхом внесення їх до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ «Ощадбанк» (п. 1.6. Договору). Позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит в сумі 28 000,00 Євро, своєчасно сплатити проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги, та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору на першу вимогу Банку в порядку, передбаченому цим Договором достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі. Сторони домовились, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що Позичальник цим надає свою згоду (п. 3.3.1. Договору).

Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору (п. 3.3.2 Договору). Виконання Позичальником Зобов`язань за цим Договором забезпечується наступними документами: договором іпотеки однокімнатної квартири, загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і договором майнової поруки № 1 від 28 лютого 2008 року (п. 4. Договору).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/8758/14-ц від 14 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року в сумі 20 591,07 євро, що в гривневому еквіваленті (згідно встановленого на 28 травня 2014 року курсу НБУ за 100 євро - 1602,26 грн.) становить 329 868,94 грн.; 3298,70 грн. судового збору та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за подання заяв про забезпечення позову по справі у розмірі 243,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не повернула в добровільному порядку отримані від позивача кредитні кошти, а тому права банку підлягають захисту шляхом зобов`язання позичальника повернути кошти у сумі 1147.43 Євро, що складає 3% річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредита.

Колегія суддів не може погодитися у повній мірі із вказаними висновками суду, які не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/8758/14-ц від 14 жовтня 2014 року змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а невиконання цього рішення, неповернення суми боргу, надає Банку право звернутися до відповідачки з позовом про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі №922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, від 30.01.2019 у справі №922/175/18.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою були порушені майнові права позивача, зумовлені простроченням виконання грошового зобов`язання, а тому до задоволення підлягають позовні вимоги банку про стягнення заборгованості 3% річних від прострочених сум.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не надав оцінки обґрунтованості нарахованої позивачем суми заборгованості 3% річних від прострочених сум за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. з урахуванням проведених погашень основної суми боргу за вказаний період.

Відповідно до висновку експерта за №659/660/22-22 від 2 листопада 2022 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством Ощадбанк по 3% річних за кредитним договором №2 від 28.02.2008 р. за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. суми основного боргу за вказаний період становить 1122,60 Євро.

Висновком експертизи 659/660/22-22 від 2 листопада 2022 року також встановлено, що станом на момент подачі позовної заяви сума заборгованості по тілу кредиту становила 7409.07. Євро. При співставленні наданих позивачем виписок банку та квитанцій наданих відповідачкою, до погашення кредиту не прийнято чотири квитанції за 2015 р. з призначення платежу сплата боргу за кредит, а саме: від 27.05.2015, 30.07.2015, 21.08.2015, 01.12.2015 року на загальну суму 250 Євро, що еквівалентно 17256,80 грн. Відповідно, при розрахунку трьох відсотків річних заборгованість по кредиту зменшується на 250 Євро.

Відповідно до таблиці №2 (а.с.199-200) висновку експертизи, сума заборгованості ОСОБА_1 3% за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року з урахуванням проведених погашень суми основного боргу становить 1122,60 Євро.

На підставі вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором №2 від 28.02.2008 року, що складає 3% річних від прострочених сум за тілом кредиту, з 1147,43 Євро до 1122,60 Євро .

За вимогами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, розмір судового збору із відповідачки підлягає зменшенню із 2270 грн. до 2220,74 грн. (2270*97,83%).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 просила відстрочити сплату судового збору. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 4 липня 2022 року було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги, який складає 3405 грн. (2270 грн. х 150%) до ухвалення судового рішення у справі. Отже він підлягає стягненню з відповідачки на користь держави під час ухвалення остаточного рішення у справі.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, з відповідачки з урахуванням пропорційності задоволених вимог підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3331 грн. та з АТ Ощадбанк на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 164 грн. за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 грудня 2021 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 338545, р/р НОМЕР_1 ) заборгованості за кредитним договором №2 від 28.02.2008 року, що складає 3% річних від прострочених сум за тілом кредиту, зменшивши стягнення з 1147,43 Євро до 1122,60 Євро .

Зменшити суму стягнутого судового збору із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 338545, р/р НОМЕР_1 ) із 2270 грн. до 2220 грн. 74 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 3331 грн. за розгляд справи в апеляційному суді.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 338545, р/р НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) 164 грн. за проведення судово- економічної експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 25 січня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.