Справа № 359/5962/20 Головуючий в суді І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22-ц/824/887/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Олени Вікторівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавицею, визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 понад п`ять років до дня її смерті, а саме з січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову та просила у його задоволенні відмовити, стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правову допомогу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмови у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Волошина О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 50 087,80 грн.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом помилково застосовано до спірних правовідносин Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148, позаяк адвокат може видати клієнту складений у довільній формі документ на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, тому вважає, що копії прибуткових ордерів та акти виконаних робіт є належними та достатніми доказами понесених витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи копій квитанцій, а також наявності у прибуткових касових ордерах суперечностей.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до абз.2 п.25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №148 від 29 грудня 2017 року про приймання готівки за прибутковим касовим ордером видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), однак, в матеріалах справи відсутні копії квитанцій, виданих ОСОБА_1 на підставі вказаних прибуткових касових ордерів на підтвердження передачі нею грошових коштів, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже було фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19 зазначено, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Разом з тим, оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення "Про форму та зміст розрахункових документів" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Таким чином, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, помилково виходив з відсутності в матеріалах справи копій квитанцій, а також наявності у прибуткових касових ордерах суперечностей щодо сплати витрат на адвоката.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити з інших підстав, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог представник відповідача надав до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 09.06.2020 року, копії актів виконаних робіт №1, 2, 3 до Договору від 09.06.2020 року, копії прибуткових касових ордерів №6 від 06 березня 2021 року на суму 4 587,80 грн, №6 від 06 жовтня 2021 року на суму 27 500 грн, №11 від 11 січня 2022 року на суму 18 000 грн.

Згідно п. 5.2., 5.3. Договору від 09.06.2020 року, порядок обчислення гонорару здійснюється на підставі фіксованого розміру або погодинної оплати, затверджених у прейскуранті, з яким клієнт ознайомлений до підписання договору. Розмір гонорару зазначається в акті про надання юридичних послуг. Клієнт після складання акту повинен сплатити кошти за надані послуги адвоката.

Як вбачається з копій актів виконаних робіт №1, 2, 3 до Договору від 09.06.2020 року, вони складені та підписані лише одним адвокатом Волошиною О.В. (а.с.20, 22, 24 т.1).

Також, колегія суддів вважає, що надані копії актів виконаних робіт не можуть слугувати доказом узгодження між відповідачем та адвокатом вартості наданих послуг, оскільки розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, та порядок її обчислення повинен визначатися у договорі, погодженому з клієнтом.

Таким чином, саме по собі надання акту виконаних робіт за відсутності в договорі обумовленого розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару.

Крім того, надані адвокатом Волошиною О.В. акти виконаних робіт містять підпис лише одного адвоката, тобто їх не погоджено з клієнтом ОСОБА_1.

Відтак, з урахуванням поданих представником відповідача доказів, колегія суддів вважає, що останнім не надано до суду доказів погодження між сторонами суми гонорару адвоката, водночас, у договорі про надання правової допомоги відсутні умови (пункти) щодо погодження суми гонорару адвоката, а відтак, вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, мотиви, з яких виходив суд, відмовляючи у задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, не не ґрунтуються на нормах законодавства, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в мотивувальній частині, з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Олени Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: