Провадження №2/523/1119/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р. Суворовський районний суду міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської А.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 16, в місті Одесі, в порядку загального позовного провадження клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

Представник позивача надала до суду заяву та просить забезпечити пред`явлений позов шляхом накладання арешту на 13/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про забезпечення позову та наполягала на її задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила (а.с.56).

Вивчивши заявлене клопотання та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України, встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 3753/22860/17 (провадження № № 14-88цс20 ) (пункти 35,36) зазначено, що ...умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимогі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Предметом позову є визнання недійсними договору дарування 13/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , з тих підстав, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належної ОСОБА_5 частини домоволодіння відбулося з метою уникнення подальшого виконання Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.06.2014 року.

Однак, судом встановлено про те, що позивачем та його представником не надано суду відомостей та доказів того, що у випадку ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог позивачів про визнання недійсним договору дарування, правовими наслідками недійсності якого в силу вимог ч. 2 ст. 216 ЦПК України, є обов`язок кожної сторони правочину, повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цього правочину, будуть відновлені права позивача.

Крім того, судом встановлено про те, що надана позивачем та його представником заява про забезпечення позову, фактично направлена на виконання іншого судового рішення, а саме Суворовського районного суду міста Одеси від 25.06.2014 року суду.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави забезпечення позову, їх співмірність заявленим вимогам немайнового характеру, а також відсутні правові наслідки ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у випадку ухвалення рішення про визнання недійсним договору дарування, тому в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 26 січня 2023 року.

Суддя