ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/874/23 Справа № 202/1441/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

22 лютого 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Комбінат Салют Державного агенства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Комбінат Салют Державного агенства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 звертав увагу суду на порушення роботодавцем вимог закону при його звільненні, вважаючи своє звільнення на підставі п. 11 ст. 40 Кодексу Законів про працю України незаконним та безпідставним, оскільки обставини невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації роботодавцем не встановлено. Він має повну вищу освіту та здобув кваліфікацію юриста. Оскільки він був прийнятий на посаду головного юрисконсульта, а не керівника юридичної служби, наказ про його призначення не повинен погоджуватись з Державним агентством резерву України. Перед прийняттям на роботу він проходив співбесіду з комісією підприємства. На момент прийняття на роботу роботодавець знав про відсутність у нього юридичного стажу, тому це не могло бути підставою для його звільнення. 08.02.2021 був виданий наказ про дострокове закінчення випробувального строку, що також свідчить про незаконність його звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України. Наголошував, що 26.02.2021 йому була виплачена заробітна плата з премією, що підтверджує обставини існування наказу про дострокове закінчення випробувального терміну. Його звільнення не було погоджено з профспілковим комітетом, як того вимагають правила внутрішнього розпорядку ДП «Комбінат «Салют». Розпорядження № 3 від 19.02.2021, розпорядження № 4 від 19.02.2021, розпорядження № 7 від 19.02.2021, повідомлення про звільнення за результатами випробування № 1 від 25.02.2021 Державного підприємства «Комбінат «Салют», наказ № 27-ос від 01.03.2021 не є документами Державного підприємства «Комбінат Салют», складені з порушенням Інструкції з діловодства, складені працівниками поза межами підприємства та не засвічені головним юрисконсультом підприємства. Наказ № 27-0с від 01.03.2021 про його звільнення з роботи не готувався відділом кадрів, не візувався бухгалтером, економістом, юрисконсультом. Причини звільнення, наведені в зазначеному наказі, не відповідають фактичним обставинам справи, та звільнення відбулось внаслідок особистої неприязні до нього зі сторони нового директора ОСОБА_2 . Просив визнати незаконним та скасувати наказ державного підприємства «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України № 27 від 01.03.2021 про звільнення; поновити його на посаді головного юрисконсульта та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу (том 1 а.с.1-4, том 2 а.с.24-33).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Комбінат Салют Державного агенства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (том 3 а.с.79-86).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 3 а.с.88-103).

В порядку ст. 360 ЦПК України від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом № 16-ос від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 було прийнято з 01 лютого 2021 року на посаду головного юрисконсульта державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України, про що останнього ознайомлено.

Також ОСОБА_1 було ознайомлено з колективним договором та посадовою інструкцією, що підтверджується підписом ОСОБА_1 в наказі № 16-ос від 29 січня 2021 року.

Наказом т.в.о. голови Державного агентства № 19-к від 02 лютого 2021 року було призначено ОСОБА_2 , в.о. директора державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 04 лютого 2021 року.

Згідно наказу № 56 від 17.02.2021 року в.о. директора Британ С.В. приступив до виконання обов`язків директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 17.02.2021.

Наказом № 56/1 від 17.02.2021 року в.о. директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України скасовано наказ № 23-ос «Про дострокове закінчення випробувального терміну», встановленого ОСОБА_1 .

Розпорядженням в.о. директора державного підприємства «Комбінат Салют» державного агентства резерву України № 3 від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у поданні 17 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та підписання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії запису, вчиненого нотаріусом Мошкоською Н.М. в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16 лютого 2021 року щодо призначення керівником Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України ОСОБА_2 .

Розпорядженням в.о. директора державного підприємства «Комбінат Салют» державного агентства резерву України № 4 від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у нероз`ясненні працівникам поліції, які прибули 09 лютого 2021 року до робочого кабінету в.о. обов`язки директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України Британа С.В., та підстав, згідно яких виконуючий обов`язки директор перебував у вказаний день на своєму робочому місці та виконував покладені на нього обов`язки, відповідно до наказу № 19-к від 02.02.2021 року.

Розпорядженням в.о. директора державного підприємства «Комбінат Салют» державного агентства резерву України № 7 від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у неналежній підготовці відомостей про юридичну особу, що були подані 08.02.2021 державному реєстратору Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України.

На зазначені розпорядження ОСОБА_1 були надані письмові пояснення 19 лютого 2021 року.

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про його звільнення за результатами випробування, в якому зазначено, що рівень його професійної підготовки є недостатнім для виконання завдань та обов`язків головного юрисконсульта державного підприємства. Із зазначеним повідомленням останнього було ознайомлено 25 лютого 2021 року, що підтверджується його підписом.

Наказом № 27 від 01 березня 2021 року в.о. директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України було звільнено головного юрисконсульта Зимборовського В.С. у зв`язку із встановленням його невідповідності займаній посаді під час строку випробування, згідно з п. 11 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

За період роботи ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 40 665, 42 грн. (з урахуванням податків), що підтверджується довідкою про доходи № КС000000021 від 08 червня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем було встановлено невідповідність позивача ОСОБА_1 займаній посаді та виконуваній роботі та звільнення на цій підставі відбулося в межах строку випробування, про що позивача було повідомлено, в порядку, передбаченому законом, то відповідно і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Положеннями ст. 43 Конституції України задекларовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (ч. 2 ст. 26 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

Частиною 2 ст. 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №522/3864/18 вказав на те, що розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

Також Верховний Суд вказав на те, що звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

У постанові від 22 липня 2020 року у справі №826/12446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду роз`яснив, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. При цьому суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на умовах випробування строком на три місяці, про що зазначено в наказі № 16-ос від 29 січня 2021 року, з яким позивач ознайомився та погодився.

Під час випробовування в роботі позивача були виявлені недоліки, що було відображено в розпорядженнях в.о. директора державного підприємства «Комбінат Салют» державного агентства резерву України № 3, 4, 7 від 19 лютого 2021 року.

Крім цього, призначення ОСОБА_1 на посаду головного юрисконсульта було здійснено з порушеннями. Так, його призначення не було погоджено з Державним агентством резерву України, що передбачено наказом № 363-к від 20 грудня 2020 року, відповідно до якого керівників державних підприємств, організацій та установ, що належать до сфери управління Державного агентства резерву України зобов`язано забезпечити погодження з Державним агентством резерву України кандидатури на певні посади, викладені в наказі, серед яких є й особи, погодження призначення та/або звільнення яких передбачено статутними документами та/або нормативними актами.

Посадовою інструкцією головного юрисконсульта ДП «Комбінат «Салют» Державного резерву України, призначення на посаду відбувається за погодженням з Управлінням правового забезпечення Державного агентства резерву України. Про ознайомлення позивача з посадовою інструкцією свідчить його підпис в наказі № 16-ос від 29 січня 2021 року про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

Листом Державне агентство резерву України № 35 від 24.02.2021 повідомило державне підприємство «Комбінат «Салют», що не погоджує кандидатури ОСОБА_1 на посаду головного юрисконсульта з огляду на кваліфікаційні вимоги до зазначеної посади та відсутністю у останнього досвіду роботи на посаді юрисконсульта. Також Державне агентство резерву України звернули увагу на те, що лист ДП «Комбінат «Салют» щодо погодження на посаду головного юрисконсульта надійшов до Державного агентства резерву України після фактичного призначення особи на вказану посаду.

Таким чином, оскільки встановлено порушення процедури при прийнятті позивача ОСОБА_1 на роботу, невідповідність його займаній посаді та виконуваній роботі, то звільнення позивача в межах строку випробування, про що позивача було повідомлено, в порядку, передбаченому законом, відбулося без порушень трудового законодавства. Отже, відповідно і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність не прийняття судом до уваги наказу № 23-ОС Про дострокове закінчення випробувального терміну, як доказу того, що апелянт на момент звільнення вже працював як особа, яка пройшла випробувальний термін, а тому були відсутні підстави його звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається що вищезазначений наказ було скасовано наказом № 56/1 від 17.02.2021 року «Про скасування наказу про дострокове закінчення випробувального терміну», який позивачем не оскаржувався.

Апелянт зазначає, що наказ № 56/1 від 17.02.2021 року не існував на момент звільнення, був винесений з порученням вимог діючого Законодавства та відповідних інструкцій. Зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Копія журналу наказів 2021, яка була долучена позивачем, не завірена належним чином, що відповідно суперечить положенням ч.ч. 2,4 ст. 95 ЦПК України. Крім цього, суд враховує положення ст. 78 ЦПК України, та вважає, що оскільки позивач не підтвердив отримання зазначеної копії в порядку, передбаченому законом, зазначену копію журналу наказів 2021 року не можна вважати допустимим доказом у справі. До того ж, зазначений наказ ним також не оскаржується.

Суд 1 інстанції правомірно не прийняв, з чим погоджується і колегія суддів, доводи позивача ОСОБА_1 як підставу для скасування наказу про звільнення, відсутність погодження його звільнення з профспілковим комітетом, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП України, для звільнення з підстав, передбачених п. 11 ст. 40 КЗпП України, не передбачено отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Розмір заробітної плати, яку отримав ОСОБА_1 за лютий 2021 рік, ніяким чином не спростовує обставин, які стали підставами для звільнення.

Доводи апеляційної скарги повторюють пояснення надані в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції процесуального законодавства, колегією суддів перевірено та враховано, що вказані апелянтом порушення не є підставою для скасування законного рішення суду.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: