Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2023 Справа №607/168/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Братасюка В.М.

з участю секретаря Мокрій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , котра діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ СК Країна про про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебувєа позов ОСОБА_1 , котра діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до відповідача АТ СК Країна про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, просили стягнути: на користь ОСОБА_1 35 000 гривень, страхового відшкодування, яке складається із моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 20 000 грн., 3% річних - 3 313,97 грн.; інфляційного збільшення - 7 140,25 грн.; пені - 17 475,07 грн.; на користь ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 105 000 гривень, страхового відшкодування, яке складається із моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. та 90 000 грн. за втрату годувальника; на користь ОСОБА_3 , 105 000 гривень страхового відшкодування, яке складається із моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. та 90 000 грн. за втрату годувальника; на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 15 листопада 2020 року о 20 год. 36 хв., водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «SKODA-FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , з одним пасажиром, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель Чернівці-Тереблече» в межах вул. 15 квітня, м. Тернопіль, Тернопільської області, у напрямку від вул. Київської до м. Кременець, Тернопільської області. Рухаючись правою смугою руху транспортного потоку вказаного напрямку, із швидкістю 148 км/год., тобто швидкістю яка значно перевищувала дозволену на даній ділянці автодороги в межах населеного пункту м. Тернопіль, Тернопільської області, водій ОСОБА_5 , не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1,1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР України), а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 етапі 14 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті (м. Тернопіль), із безпечною та дозволеною швидкістю руху, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_5 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та рухаючись на 317 км + 750м, вказаної автодороги, навпроти розташування території АЗС «УкрНафта», маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину дорога у напрямку зліва - направо по ходу руху автомобіля «SKODA-FABIA», тобто від території АЗС «УкрНафта», до правого узбіччя автодорога де розташовувався його автопоїзд у складі сідлового тягача «DAF-FT СF 85.460» р.н. НОМЕР_2 та напівпричепа «ВODEX-KIS ЗВ» р.н. НОМЕР_3 , поза межами пішохідного переходу, відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху», і виконання його вимог), 12.3 ПДР України виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає транспортний потік керованого транспортного засобу, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода, за умови руху із дозволеною швидкістю автомобіля «SKODA-FABIA» в межах населеного пункту, в результаті чого під час руху допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «SKODA-FABIA» на пішохода ОСОБА_6 , який саме перетинав праву смугу руху транспортного потоку вул. 15 квітня, м. Тернопіль, у напрямку м. Кременець. У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла із численними переломами-кісток скелету, ушкодженнями м`яких тканин та внутрішніх органів, що призвело до внутрішньої та зовнішньої кровотечі, розвитку масивної крововтрати і та порушення функцій внутрішніх органів, від яких настала його смерть на місці події.

Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «SKODA-FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП, 15.11.2020 р., була забезпечена полісом №ЕР/201693955 АТ «СК «КРАЇНА».

28.01.2021року ОСОБА_1 направлено повідомлення про транспортну пригоду, що сталася 15.11.2020 року, також позивачами, скеровані заяви про виплату страхового відшкодування з доданням необхідних копій документів, однак відшкодування виплачено не було у встановлений термін, у зв`язку із чим було подано позов до суду.

20.05.2022року представник ОСОБА_7 подав заяву про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 до АТ «СК «КРАЇНА», у зв`язку із смертю позивача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01.02.2023року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до АТ «СК «КРАЇНА» закрито.

Позивачі та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, зазначивши, що відповідач виплатив страхове відшкодування 01.09.2022року, перед судовими дебатами, на користь ОСОБА_3 110000грн., ОСОБА_1 150000грн. Вказали, що ОСОБА_1 , 15.12.2020 року, зверталася із заявою про виплату на її користь страхового відшкодування у розмірі 35 000 грн. та на користь неповнолітнього сина ОСОБА_2 105 000 грн., у зв`язку із цим сума не виплаченого страхового відшкодування на користь Фатахової становить 140 000 грн., на цю суму і проводиться нарахування 3% річних згідно ч. 5 ст. 36 Закону, у урахуванням 90 денного строку на прийняття рішення, а саме 15.12.2020 року отримано документи страховиком, з 17.12.2020 року по 17.03.2021 року тривав 90 - денний строк на виплату страхового відшкодування, з 18.03.2021 року, страховиком порушено строки виплати страхового відшкодування, з цієї дати позивачем нараховано 3% річних на пеню згідно ч.5 ст.36 Закону, на суму страхового відшкодування 140 000 грн., нараховано 3% річних - 3 313,97 грн.; інфляційне збільшення - 7 140,25 грн.; пеню - 17 475,07 грн. Тому вимоги про стягнення 3% річних - 3 313,97 грн.; інфляційне збільшення - 7 140,25 грн.; пеню - 17 475,07 грн., підтримуються у повному обсязі. Клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просять стягнути з АТ «СК «КРАЇНА» на користь ОСОБА_3 10 000 грн. та на користь ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача АТ «СК «КРАЇНА» в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслано відзив на позов, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних обставин.

Згідно з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 внесеному до Єдиного реєстру № 0000472 від 16.11.2020 р. 15 листопада 2020 року о 20 год. 36 хв., водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «SKODA-FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , з одним пасажиром, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель Чернівці-Тереблече» в межах вул. 15 квітня, м. Тернопіль, Тернопільської області, у напрямку від вул. Київської до м. Кременець, Тернопільської області. Рухаючись правою смугою руху транспортного потоку вказаного напрямку, із швидкістю 148 км/год., тобто швидкістю яка значно перевищувала дозволену на даній ділянці автодороги в межах населеного пункту м. Тернопіль, Тернопільської області, водій ОСОБА_5 , не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1,1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР України), а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 етапі 14 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті (м. Тернопіль), із безпечною та дозволеною швидкістю руху, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_5 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та рухаючись на 317 км + 750м, вказаної автодороги, навпроти розташування території АЗС «УкрНафта», маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину дорога у напрямку зліва - направо по ходу руху автомобіля «SKODA-FABIA», тобто від території АЗС «УкрНафта», до правого узбіччя автодорога де розташовувався його автопоїзд у складі сідлового тягача «DAF-FT СF 85.460» р.н. НОМЕР_2 та напівпричепа «ВODEX-KIS ЗВ» р.н. НОМЕР_3 , поза межами пішохідного переходу, відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху», і виконання його вимог), 12.3 ПДР України виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає транспортний потік керованого транспортного засобу, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода, за умови руху із дозволеною швидкістю автомобіля «SKODA-FABIA» в межах населеного пункту, в результаті чого під час руху допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «SKODA-FABIA» на пішохода ОСОБА_6 , який саме перетинав праву смугу руху транспортного потоку вул. 15 квітня, м. Тернопіль, у напрямку м. Кременець. У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла із численними переломами-кісток скелету, ушкодженнями м`яких тканин та внутрішніх органів, що призвело до внутрішньої та зовнішньої кровотечі, розвитку масивної крововтрати і та порушення функцій внутрішніх органів, від яких настала його смерть на місці події.

Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «SKODA-FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП, 15.11.2020 р., була забезпечена полісом №ЕР/201693955 АТ «СК «КРАЇНА».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», обстановка», «небезпека для руху і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1,12.3,12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «SKODA-FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП, 15.11.2020 р., була забезпечена полісом №ЕР/201693955 АТ «СК «КРАЇНА».

28.01.2021року ОСОБА_1 направлено повідомлення про транспортну пригоду, що сталася 15.11.2020 року, також позивачами, скеровані заяви про виплату страхового відшкодування з доданням необхідних копій документів, однак відшкодування виплачено не було у встановлений термін, у зв`язку із чим було подано позов до суду.

28.01.2021року ОСОБА_1 направлено повідомлення про транспортну пригоду, що сталася 15.11.2020 року, також позивачами, скеровані заяви про виплату страхового відшкодування з доданням необхідних копій документів, однак відшкодування виплачено не було у встановлений термін, страхове відшкодування було виплачено лише 01.09.2022року, що визнається сторонами.

Згідно ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється та визнається сторонами.

Відповідно до п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що АТ «СК «КРАЇНА» вимогу про виплату страхового відшкодування отримало, однак вимогу проігнорувало.

Згідно із п.3 ч.1 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно зі ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/201693955, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору є страхувальник та страховик, предметом Договору є майнові інтереси Струвальника, що не суперечать чинному законодавству України, тому правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору є грошовим зобов`язанням.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі № 149/344/15-ц.

З урахуванням того, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі поширюється дія ч.2 статті 625 ЦК України, яка встановлює компенсаторний механізм у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, АТ «СК «КРАЇНА» зобов`язано сплатити суму боргу(страхового відшкодування) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми страхового відшкодування.

Таким чином, заявлена сума інфляційних втрат та сума 3% річних за прострочення строків виплати страхового відшкодування, з розрахунку здійсненого представником позивачів, підлягає стягненню із відповідача.

Враховуючи те, що мало місце прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика стягненню підлягає і пеня з розрахунку подвійної облікової ставки, з розрахунку представлено позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з АТ «СК «КРАЇНА» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в розмірі 7 140,25 грн.; 3% річних в сумі 3 313,97 грн.; пені - 17 475,07 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 133, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з АТ «СК «КРАЇНА» (м.Київ вул.Електриків, 29А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) інфляційні втрати в розмірі 7 140,25 грн.; 3% річних в сумі 3 313,97 грн.; пеню - 17 475,07 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк