Номер провадження: 22-ц/813/2522/23
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Вахненко Юлія Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса із позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним договір дарування від 10 вересня 2020 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №4-315. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при укладенні договору дарування волевиявлення позивача не було спрямоване на добровільне та безоплатне відчуження належного йому майна на користь обдарованого, він помилявся щодо правової природи правочину, мав на меті складання заповіту. Організацію підписання договору взяв на себе відповідач. У нотаріуса ніхто позивачу не зачитував договір, хоча він має вади здоров`я та йому важко читати й сприймати інформацію, тому він підписав документ, не читаючи, повністю довіряючи своєму сину. Також зазначає, що при укладенні договору дарування від 10 вересня 2020 року нотаріусом не було роз`яснено зміст договору та не було встановлено чи взагалі позивач розумів, що саме підписує. Вказує, що постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не має, тобто, майно не вибуло з фактичного володіння та користування, також позивачем оплачуються всі комунальні послуги. Отже, фактичної передачі спірного нерухомого майна не відбулося (а.с. 1-7).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 07 грудня 2021 року вирішено в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 107-112).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 29 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначав, що при посвідченні правочину нотаріусом було порушено порядок здійснення нотаріальних дій, не було перевірено волевиявлення обох сторін та не були роз`яснені наслідки підписання договору та не встановлено чи позивач розумів, що саме підписує та чи погоджується на зазначені наслідки. Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги надані копії документів: довідка до акту МСЕК серії 2-18ОБ № 061599 від 03 серпня 2005 року про інвалідність 2 групи; копії виписок із медичних карток стаціонарного хворого, копія епікризу, з яких чітко вбачається поступове погіршення стану здоров`я позивача, зниження функцій мозку через його ураження, концентрації уваги апелянта, мислення, сприйняття інформації й можливості розмовляти (а.с. 124-136).

01 квітня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_2 адвокат Троян Олександр Сергійович зазначив, що позивач є рідним батьком відповідача та останній не має жодних намірів висилити позивача чи позбавити його житла, крім того відповідач має власну квартиру, де проживає разом зі своєю сім`єю. Представник відповідача вважає, що апелянтом-позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, усі аргументи є голослівними та не підкріплені жодним чином, а майже вся апеляційна скарга є копією позовної заяви. Тому, представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі (а.с. 157-161).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року (а.с. 190-191) та від 23 січня 2023 року (а.с. 206-207) було задоволено клопотання позивача (апелянта) та представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 02 березня 2023 року, що проводилося в режимі відеоконференції, апелянт апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір дарування квартири, ОСОБА_1 не міг не розуміти, що йдеться саме про договір дарування. Доводи про те, що він мав намір передати нерухоме майно у власність відповідачу лише за заповітом, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Також, суд першої інстанції зазначив, що будь-яких доказів про те, що стан здоров`я позивача не давав йому змоги у повній мірі усвідомлювати свої дії надано не було та відповідних клопотань перед судом не ставилося, зокрема, щодо призначення експертизи. Тому, суд першої інстанції вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 111).

Апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири під АДРЕСА_2 , який посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №4-315 (т. 1, а.с. 11).

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у встановленому законом порядку 10 вересня 2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223380615 (т. 1, а.с. 12).

За змістом спірного договору, а саме пунктом 10, сторони взаємно стверджували (пункт 10): ми, сторони, підтверджуємо, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інший правочин і відповідає нашим дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Усвідомлюємо значення своїх дій і можемо керувати ними. Не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання даного договору дарування відповідає нашим інтересам; не перебуваємо у стані алкогольного та /або іншого сп`яніння та не хворіємо на хвороби, які можуть вплинути на нашу здатність усвідомлювати значення свої дій та можливість ними керувати. Розуміємо природу цього договору, своїх права та обов`язки за договором; підтверджуємо, що відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів. Які б мали істотне значення та були свідомо приховані нами; договір укладається відповідно до справжньої волі без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, укладання договору не є результатом впливу тяжких обставин; а також свідчимо, що зміст цього договору нам нотаріусом роз`яснено у повному обсязі, текст договору прочитаний нами повністю. Своїми підписами підтверджуємо однакове розуміння значення правочину та його правових наслідків для кожної із сторін на відсутність у сторін заперечень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що наявні у нього численні тривалі, тяжкі та хронічні захворювання у своїй сукупності не дають можливості у повній мірі своєчасно та повно усвідомлювати вчинювані ним окремі дії та сприймати інформацію. Крім того, вказував, що при укладенні договору дарування волевиявлення позивача не було спрямоване на добровільне та безоплатне відчуження належного йому майна на користь обдарованого, він помилявся щодо правової природи правочину, мав на меті складання заповіту. Тому, позивач просив визнати недійсним договір дарування (т. 1, а.с. 3-4).

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа № 311/3823/15-ц).

Згідно з копією Довідки до акту огляду МСЕК серія 2-18ОБ №061599 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, захворювання пов`язане із проходження воєнної служби (а.с. 9).

Також в матеріалах справи наявна копія виписного епікризу №6826, згідно з яким з 08 квітня 2005 року по 29 квітня 2005 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з діагнозом: тяжка сумісна травма, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, субарахноїдальний крововилив, перелом основи черепа, закрита травма грудної клітини, перелом ребер IV-V зліва, лівосторонній посттравматичний пульмоніт, лівосторонній малий гідроторакс, закрита травма живота, забій передньої черевної стінки, перелом кісток носа зі зміщенням уламків, множинні синці та забої м`яких тканин, правостороння нижньодолева пневмонія (а.с. 20).

Відповідно до копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5662/207 від 19 квітня 2019 року повний діагноз позивача (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): церебральноваскулярна хвороба ІІІ ст., церебральний атеросклероз, дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ ст. прогресуючий перебіг, дифузний кардіосклероз СН І ст., декомпенсація, варикозна хвороба, доброякісна гіпертрофія передміхурової залози ІІ ст. (а.с. 16-16 зворот).

З копії медичної картки вбачається, що 28 липня 2020 року позивач звертався до невролога. Діагноз - дисцикуляторна енцефалопатія ІІІ ст. прогресуючий перебіг, виражений вестибуло-атактичний синдром. 14 серпня 2020 року позивач звернувся до невролога зі скаргами на запаморочення, хиткість при ходьбі та утруднення мови (а.с. 17). 13 жовтня 2020 року після повторного огляду у лікаря-невролога, останній зазначив, що скарги зберігаються, стан хворого без позитивної динаміки (а.с. 18).

Тобто, в період до та після укладення договору дарування (10 вересня 2020 року) стан здоров`я позивача погіршився, знизилася можливість сприйняття інформації та можливості розмовляти. З огляду на надані позивачем докази та з урахуванням наявних у позивача розладів здоров`я, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач дійсно на момент укладання договору дарування перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій. Суд першої інстанції вказаного не врахував, а тому дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 10 вересня 2020 року на квартиру під АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №4-315.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк