П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15лютого 2023 року м. Київ

Справа № 752/26170/19

Провадження № 22-ц/824/2192/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 15 лютого 2023 року

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в

м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебувала з 06 лютого 2003 року у шлюбі з ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі у сторін

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Під час перебування у шлюбі та ведення разом спільного господарства позивачами було придбано 16 червня 2014 року, у відповідності до договору №21-1606/2014-1 про участь у фінансуванні будівництва, 2-х кімнатну квартиру

АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як спільна часткова власність по 50/100 відсотків (1/2 частка) на кожну із сторін.

В даній квартирі ОСОБА_1 зареєстрована разом з сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .Але до останнього часу в зв`язку з необхідністю перебування ближче до роботи, проживала разом з сином в орендованій квартирі АДРЕСА_2 , де син ходить до школи №6 в м. Переяслав-Хмельницькому.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 разом з сином приїхали до м. Києва, щоб відвідати Універсальну клініку «Оберіг» із-за здійснення щеплення сина та планували переночувати в квартирі за їх місцем реєстрації в своїй квартирі по АДРЕСА_3 , проте потрапити до квартири не змогли, так як замки від вхідних дверей були замінені ОСОБА_3 та передані, як в подальшому було з`ясовано, орендарю їх 2-х кімнатної квартири

АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 вказувала, що як співвласник квартири, свою згоду на укладання договору оренди квартири не надавала. Договір оренди не підписувала. Про намір здати квартиру в оренду та її подальшу здачу, ОСОБА_3 її не попередив, до її відома не довів та своїми неправомірними діями залишив позивачку разом із сином на вулиці. Також ОСОБА_3 виніс із квартири всі особисті речі позивачки та сина, що були в ній, чим порушив їх право на недоторканість права власності та житла.

ОСОБА_1 зазначала, що своїми неправомірними діями

ОСОБА_3 наніс їй та їх сину моральної шкоди, яка виражається у її глибоких душевних стражданнях та переживаннях, втраті нормального душевного спокою. Вказані незаконні дії призвели до моральних переживань позивачів, вони втратили душевний спокій, постійно перебуваємо в нервовому та роздратованому стані. Нанесену моральну шкоду позивачі оцінюють в 50 000,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач зауважувала, що дані обставини та протиправні дії відповідачів відносно позивача та його майна змусили звернутись до суду за відновленням порушених прав позивача та прав сина на вільне володіння та користування часткою квартири АДРЕСА_1 , проживання в даній квартирі, де вони зареєстровані з сином та відвідування сином школи №130 в м. Києві, де син має намір навчатись, отримання ним необхідної медичної допомоги та нагляду саме в м. Києві.

Враховуючи наведене, позивачі просили зобов`язати ОСОБА_3 , усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 , 1/2 часткою двокімнатної квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 , не чинити перешкоди в користуванні власністю та надати ключі від квартири; зобов`язати ОСОБА_3 , усунути перешкоди в користуванні місцем реєстрації її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 1/2 часткою двокімнатної квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 , не чинити перешкоди в користуванні власністю та надати ключі від квартири; визнати недійсним договір оренди двокімнатної квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; виселити ОСОБА_4 з двокімнатної квартири, що за адресою:

АДРЕСА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2305,20 грн, 1921,00 грн, що разом становить 4226,20 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання договору оренди недійсним та виселення з квартири. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в

м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання договору оренди недійсним та виселення з квартири, до судового розгляду по суті.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди та виселення із квартири задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 часткою 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , не чинити перешкоди в користуванні власністю, та надати ключі від квартири.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні місцем реєстрації його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , не чинити перешкоди в користуванні квартирою, та надати ключі від квартири.

Визнано недійсним договір оренди 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 .

Виселено ОСОБА_4 з 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за немайнові вимоги в сумі 2 305,20 грн, за нанесену моральну шкоду в сумі 1 921,00 грн, в загальній сумі 4 226,20 грн за подачу позову до суду.

Вирішуючи позовні вимоги щодо усунення перешкоди в користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди та виселення, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір оренди укладений без згоди ОСОБА_1 , укладений всупереч положенням частини першої статті 358 ЦК України та частини другої статті 65 СК України, за правилами яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Крім того, суд зазначив, що укладення спірного договору оренди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушує житлові права малолітнього ОСОБА_2 , оскільки по суті дії ОСОБА_3 щодо укладення договору оренди є відмовою від майнових прав дитини щодо користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що своєю неправомірною поведінкою ОСОБА_3 завдав ОСОБА_1 та їх сину душевних страждань, оскільки позивачка втратила разом з сином можливість проживати та користуватись часткою належної їм квартири, у її сина після зустрічі з ОСОБА_3 та з`ясування всіх обставин неможливості потрапити до квартири, виклик поліції, очікування її прибуття до квартири, був нервовий зрив. Син не міг зрозуміти, як його батько міг здати квартиру, яку вони планували разом, він малював як розставить меблі в своїй кімнаті, де буде стояти його стіл, ліжко, де буде стояти спортивний майданчик, але все це разом розлетілось на друзки. Син не міг зрозуміти, як його батько міг зруйнувати його мрію про проживання в Києві в своїй кімнаті, як міг позбавити його, як сина, можливості піти в нову школу з поглибленим вивченням іноземних мов, піти на нові спортивні секції, придбати нових друзів. Позивачка не має душевного спокою, яке поглиблюється душевними хвилюваннями сина та його образою на свого батька. Син відвідує психолога, який проводить з ним довготривалі бесіди для того, щоб відновити його психологічний стан та допомогти справитись зі стресом.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення, суд першої інстанції при оцінці моральної шкоди врахував тривалість негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права позивачів, вимоги розумності і справедливості, та зваживши на те, що у наслідок вчинення неправомірних дій ОСОБА_3 , який наніс ОСОБА_1 та сину глибоких душевних страждань та переживань, суд оцінив моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та вважав, що заявлений позивачами розмір моральної шкоди є розумним та справедливим для відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок вчинення неправомірних дій ОСОБА_3 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року поновлено ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 755/26170/19.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у цивільній справі № 755/26170/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди та виселення із квартири відмовлено.

12 вересня 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Волощук В. В. подавдо Київського апеляційного судучерез Голосіївський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24листопада 2022 рокув частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн та судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано розрахунку заподіяної моральної шкоди на суму 50 000,00 грн, не доведено співмірності заявленої суми оцінки моральної шкоди із заподіяною.

19 вересня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/26170/19 за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкодиразом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 19вересня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/26170/19 за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкодиразом із апеляційною скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкоди - повернуто до Голосіївського районного суду міста Києва для усунення недоліків.

17 жовтня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/26170/19 за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкоди разом із апеляційною скаргою, після усунення недоліків вказаних в ухвалі Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Волощуком В. В., на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Заявнику необхідно було надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

01 листопада 2022 рокута 28 листопада 2022 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року представник ОСОБА_3 - Волощук В. В. подав до Київського апеляційного суду на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 жовтня 202 року квитанції про оплату судового збору у розмірі встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою адвокатом Волощуком В. В., на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної

в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання недійсним договору оренди, виселення із квартири та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Волощук В.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада

2020 року оскаржується в частині вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 24 листопада 2020 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 06 лютого 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року.

За час перебування у шлюбі, у ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_2 .

Під час перебування у шлюбі та ведення разом спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 16 червня 2014 року було придбано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 як спільна часткова власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , по 50/100 відсотків (1/2 частка) на кожну із сторін по справі, що підтверджується договором

№ 21-1606/2014-1 укладеним з ТОВ «ФК «Житло-Капітал» про участь у фінансуванні будівництва.

Згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 2-х кімнатна квартира загальною площею 75,6 кв.м, житловою площею 36,4 кв.м за АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ,

від 20 жовтня 2011 року).

ЄСПЛ також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ,

від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, позивач обґрунтовував своє право на відшкодування моральної шкоди тим, що своєю неправомірною поведінкою ОСОБА_3 завдав позивачу та їх сину душевних страждань, оскільки позивачка втратила разом з сином можливість проживати та користуватись часткою належною їм квартири, у її сина після зустрічі з відповідачем та з`ясування всіх обставин неможливості потрапити до квартири, виклик поліції, очікування її прибуття до квартири, був нервовий зрив. Син не міг зрозуміти, як його батько міг здати квартиру, яку вони планували разом, він малював як розставить меблі в своїй кімнаті, де буде стояти його стіл, ліжко, де буде стояти спортивний майданчик, але все це разом розлетілось на друзки. Син не міг зрозуміти, як його батько міг зруйнувати його мрію про проживання в Києві в своїй кімнаті, як міг позбавити його, як сина, можливості піти в нову школу з поглибленим вивченням іноземних мов, піти на нові спортивні секції, придбати нових друзів. Позивачка не має душевного спокою, яке поглиблюється душевними хвилюваннями сина та його образою на свого батька. Син відвідує психолога, який поводить з ним довготривалі бесіди для того, щоб відновити його психологічний стан та допомогти справитись зі стресом. Також зазначала, що за для захисту порушеного права позивачів, необхідно витрачати достатньо душевних зусиль та певний час, необхідні для звернення до суду, а також нервової енергії для звільнення квартири від Орендаря.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі

№ 477/874/19 (провадження № 14-24цс21), вирішуючи даний спір, з урахуванням обставин справи, які встановили суди попередніх інстанцій, вважала, що розмір грошового відшкодування позивачці моральної шкоди, який ці суди визначили згідно з наведеними ними критеріями, є розумним і справедливим. Доводи позивачки про те, що на збільшення такого розміру має вплинути роз`яснення Верховним Судом змісту терміну «інші обставини, які мають істотне значення» шляхом викладу вичерпного переліку тих із них, котрі треба враховувати під час визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду оцінила критично, виходячи, у тому числі, із того, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Формулювання виключного переліку обставин, які мають істотне значення для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, аж ніяк не означатиме збільшення для позивача такого розміру до заявленого у позові. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суди встановили, вплинули на обґрунтування ними розміру присудженого позивачці відшкодування. Інші обставини, якщо би такі були і їх встановили суди, могли би впливати, зокрема, на зменшення цього відшкодування порівняно з уже присудженим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що протиправними діями ОСОБА_3 , внаслідок яких позивачка разом із сином була позбавлена можливості повноцінно користуватися належною їй часткою квартири у зв?язку із здачею ОСОБА_3 в оренду ОСОБА_4 квартири, позивачка разом із малолітнім сином зазнали моральних страждань.

Проте, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди а сумі 50 000,00 грн. не відповідає як доведеним душевним стражданням позивача, так і засадам розумності, виваженості та справедливості.

Проаналізувавши наявні в матеріалах докази, враховуючи характер моральних страждань, яких зазнала позивачка та її син, врахувавши поведінку відповідача, їх тривалість, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє

ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди відповідно до правил статті 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру морально шкоди, яка підлягає до стягнення з 50 000,00 грн до 5 000,00 грн.

Також підлягає зміні розмір судового збору, стягнутий за рішенням суду першої інстанції за нанесену моральну шкоду, шляхом його зменшення з 1 921,00 грн до

192,10 грн.

Також підлягає зміні загальний розмір судового збору, стягнутий за рішенням суду першої інстанції з 4 226,20 грн до 2 497,30 грн.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вдповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Волощука В. В., зміні заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє

ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди, судові витрати у розмірі 2 593,35 грн, які понесені ОСОБА_3 зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід стягнути з ОСОБА_1 на його користь.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги було сплачено 2 881,50 грн (квитанція від 28 жовтня 2022 року № ПН 104601С1 т. 2, а. с. 80) та 3 457,80 грн (квитанція від 24 листопада 2022 року № 8Х08-МММА-М8Т2-Х5Н5 т. 2, а. с. 88). Тобто, заявником було здійснено переплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Київський апеляційний суд вважає за необхідне роз?яснити, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою у порядку пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» із заявою про повернення переплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі

3 457,80 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада

2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди та в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 50 000,00 грн до 5 000,00 грн.

Зменшити розмір судового збору, стягнутий за нанесену моральну шкоду з

1 921,00 грн до 192,10 грн.

Зменшити загальний розмір судового збору який підлягає до стягнення з

4 226,20 грн до 2 497,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2 593,35 грн судових витрат, понесених у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна