Справа № 562/2073/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: представник позивача-адвокат Петришин А.М.,

представник відповідача-адвокат Пилипчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільному майні подружжя та порядку користування житлом, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить визначити, що його частка в спільному майні подружжя житловій квартирі АДРЕСА_1 становить 7/10, та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши йому в користування кімнату житловою площею 16,6м.кв., а відповідачу приміщення кухні площею 6,1м.кв., залишивши коридор та вбиральню (ванну з туалетом) в загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 20 вересня 2002 року по 02 вересня 2021 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, хоча фактичні шлюбні відносини були припинені у 2018 році. Під час шлюбу ними за кредитні кошти придбано однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , яку передано в іпотеку банку. Взятий ним кредит для придбання квартири він сплачував самостійно, а відповідач мало що працювала та зароблені кошти витрачала на власні потреби, а з 2007 року ще й стягувала з нього аліменти на неповнолітнього сина. З 2015 року через ріст долара він перестав сплачувати кредит та з 2017 по 2020 роки виїжджав за кордон на заробітки, а у відповідачки замість того, щоб дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, все частіше проявлялися випадки зловживання алкоголем. 16 квітня 2018 року він сплатив банку за кредитним договором 9300 доларів США, а від сплати решти боргу (тіла кредиту) в сумі 18429,77 доларів США банк його звільнив і ця анульована сума боргу відобразилася йому доходом, який оподатковується в сумі 90257,85 грн. Розділити сплату податкового зобов`язання, що носить індивідуальний характер, відповідач відмовилася. Отримуючи аліменти на дитину, використовувала їх на власні потреби, а тому в жовтні 2020 року за його позовом таке стягнення було припинено, однак свого зобов`язання по утриманню дитини не дотрималася, що призвело до заборгованості. А тому такі обставини вказують на те, що його частка може бути збільшена і становити 70 відсотків. На ґрунті частого зловживання алкоголем у відповідача проявляється агресивна поведінка, яка призводить до насильства в сім`ї, створює нестерпні умови проживання, тому слід встановити порядок користування цією квартирою, оскільки в добровільному порядку це питання вирішити сторони не можуть.

Відзив на позов відповідач не подавала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просить в задоволенні позову відмовити за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Установлено, що сторони з 20 вересня 2002 року по 02 вересня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним рішенням суду та не заперечується сторонами.

Згідно договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру правочинів від 06 березня 2008 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_2 , яку придбано за кошти, отримані позивачем за кредитним договором №1701/0308/71-037 від 06 березня 2008 року в сумі 28000 доларів США.

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться в ч.3 ст.368 ЦК України.

Спірна квартира набута у власність позивачем під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю сторін і ці обставини сторонами не заперечуються.

Частиною ч.1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у ч.1 ст.70 СК України.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2 ст.70 СК України).

З роз`яснень, які містяться в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів наявності таких істотних обставин для відступу від засад рівності часток подружжя позивач не надав.

А доводи позивача про самостійну сплату кредитних коштів, які отримані ним після ухвалення в березні 2007 року судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , з огляду на прощення (анулювання) боргу в квітні 2018 року в розмірі 18429,77 доларів США, не є переконливими.

Не підтверджують наявність істотних обставин для відступу від засад рівності часток подружжя і такі доводи позивача, як припинення стягнення аліментів з позивача відповідно за рішенням Здолбунівського районного суду від 01 жовтня 2021 року, яке мотивовано зміною обставин, що були підставою для їх стягнення на утримання сина ОСОБА_3 внаслідок перебування дитини на повному утриманні батька.

Такі обставини перебування дитини з 2020 року на утримані батька підтверджені і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та не заперечується позивачем, який з 2017 по 2020 рік періодично виїжджав за кордон на роботу і дитина залишалася з матірю, однак ці докази та разові випадки передачі коштів дитині не доводять того, що відповідач не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилялася від участі в утриманні дитини.

З роз`яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до п.2 с.1 ст.34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Указана спірна квартира загальною площею 32,8 кв.м. за технічним паспортом від 02 листопада 2006 року складається з однієї жилої кімнати площею 16,6 кв.м., кухні площею 6,1 кв.м, вбиральні 2,6 кв.м. та коридору площею 6,7 кв.м.

Встановлення запропонованого позивачем порядку користування спірним житлом шляхом виділення йому в користування жилої кімнати площею 16,6м.кв., а відповідачу приміщення кухні площею 6,1м.кв. призведе до погіршення житлових умов як позивача, так і відповідача.

Тому покликання позивача на наявність конфліктної ситуації та перебування сім`ї в Здолбунівському територіальному центрі соціального обслуговування як такої, що опинилася в складних життєвих обставинах, як на підставу встановлення саме такого порядку користування житлом є помилковими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в доход держави судові витрати у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від їх сплати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, становить вказаного майна.

У решті вимог позивача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 ) в доход держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 14 березня 2023 року.

Суддя: