гСправа № 358/1121/19 Провадження № 2/358/32/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила виділити їй у власність частку спільного майна (літ. А-1 на плані) за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а саме: житлову кімнату - 3 площею 12,1 кв.м., коридор - 2 площею 6,2 кв.м., веранду - 1 площею 5,8 кв.м., згідно з технічним паспортом, виданим ПП «ПБТІ» 11 січня 2014 року за №191, загальною площею 24,1 кв.м.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона отримала частину будинку АДРЕСА_1 . Згідно із технічним паспортом, виданим ПП «ПБТІ» 11 січня 2014 року за №191, загальна площа частини будинку, яка належать їй, становить 24,1 кв.м. Співвласником іншої частини цього будинку є ОСОБА_2 . Між ними, як співвласниками цього майна, вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження нерухомого майна, що стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом для захисту її прав. Посилаючись на положення ст.ст. 364, 367 ЦК України позивачка просить задовольнити позов.

Під час проведення підготовчого судового засідання з наданих сторонами документів, а також згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 являються співвласниками будинку АДРЕСА_1 , їх частки становлять 1/4 та 1/4 частини будинку.

Інший співвласник будинку ОСОБА_3 має право на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , який ухвалою суду від 22.11.2019 залучений до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

18 жовтня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Чайки Ольги Вікторівни надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову з наведених в ньому підстав. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивачка ОСОБА_1 вводить суд в оману, так як її частка майна не є відокремленою і виділити в натурі її неможливо. Так, площа належної частини будинку (квартири АДРЕСА_2 ) становить - 42,9 кв.м., частки співвласників є рівними, та в той же час позивачка просить виділити їй в натурі 24,1 кв.м., що не відповідає її частці. Крім того, позивачкою не подано доказів можливості забезпечення виділення в натурі ізольованих приміщень кожній із сторін. Також зазначає, що позивачкою до матеріалів позовної заяви не доданого жодного висновку компетентного органу, щодо можливості переобладнання та перепланування спірного житлового будинку.

17 листопада 2021 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмету позову, в якій вона просить встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1 , а саме: виділити в користування позивачці ОСОБА_1 житлову кімнату 1-4, площею 9,6 кв.м. та кухню 1-5, площею 9,2 кв.м. Виділити у користування відповідачці ОСОБА_2 житлову кімнату 1-3, площею 12,1 кв.м. В спільному користуванні співвласників залишити коридор 1-2, веранду 1-1, вбиральню (санвузол), інші приміщення.

26 листопада 2021 року представник відповідача подала до суду письмове заперечення проти зміни предмету позову, оскільки за встановлених обставин, виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, відсутні підстави для прийняття заяви про зміну предмета позову, яка подана ОСОБА_1 , так як за своїм змістом у заяві викладено вимоги, які за своєю суттю змінюють в цілому підстави та предмет первісного позову, що є порушенням вимог ст. 49 ЦК України, та свідчать про подання позивачкою нової позовної заяви з визначенням іншого способу захисту частині вимог майнового характеру та доведення заявлених вимог шляхом подання нових доказів. Окрім того, з додаткових письмових пояснень від 26.11.2021 вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує пояснення надані позивачкою ОСОБА_1 щодо виникнення непорозумінь та суперечок з приводу користування, утримання, збереження частини будинку. Також ОСОБА_2 зазначила, що в період з 2012 року вона зі своєю матір`ю, яка хворіла, проживала в спірному житловому будинку, де за власні кошти здійснила ремонтні роботи для покращення умов проживання.

29 березня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшло заперечення на письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що такі пояснення нею заперечуються. Сама ж ОСОБА_1 стверджує, що спадковий житловий будинок, що належав їхнім батькам з відповідачкою, завжди утримувався сторонами по справі та членами їх родин спільно. Догляд за хворою матір`ю вони також здійснювали всі разом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнений позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В своїй заяві вона також просить прийняти рішення згідно документів, які містяться в цивільній справі, відповідно до чинного законодавства України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність відповідачки та третьої особи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є спадкоємцями за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належить:

- ОСОБА_1 - 1/4 частини будинку, на підставі свідоцтва про справо на спадщину посвідченого 19.09.2017 державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1235, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97765293 від 19.09.2017, згідно яких ОСОБА_1 успадкувала 1/4 частину вказаного житлового будинку, після смерті матері ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_2 - 1/4 частини будинку, на підставі свідоцтва про справо на спадщину посвідченого 19.09.2017 державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1236, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97766740 від 19.09.2017, згідно яких ОСОБА_2 успадкувала 1/4 частину вказаного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_3 1/2 частини будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2006 посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №3031, та копії витягу КП КОР «Білоцерківського МБТІ» №11079848 від 29 червня 2006 року.

Згідно довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» №3303 від 03.12.2019, станом на 01.01.2013 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №3031 від 13.06.2006, посвідченого Богуславською районної державною нотаріальною конторою, реєстровий №19.

За даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 11.01.2014 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 має такі технічні характеристики: 1958 року забудови, загальною площею 85,40 кв.м., житловою площею 43,50 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 41,90 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: підвал під частиною будівлі, веранда, сарай, сарай, ганок, колодязь питний.

Під час проведення підготовчого судового засідання позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду клопотанням про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення технічної можливості розподілу житлового будинку в натурі на окремі ізольовані квартири в рівних частках по 1/2 частині та визначення можливих варіантів поділу нерухомого майна.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року клопотання задоволено та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс».

14 травня 2020 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи №358/1121/19 від ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» із листом про залишення ухвали суду від 13 грудня 2019 року про призначення судової експертизи без виконання у зв`язку з відсутністю оплати за проведення експертизи (а.с. 87).

Позивачка ОСОБА_1 , як у позовній заяві, так і під час судового розгляду вказувала, що між нею та відповідачкою ОСОБА_2 склалися складні відносини і спільне користування зазначеною нерухомістю є неможливим, однак фактично можливо встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування позивачці ОСОБА_1 житлову кімнату 1-4, площею 9,6 кв.м., та кухню 1-5, площею 9,2 кв.м., виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату 1-3, площею 12,1 кв.м.. В спільному користуванні співвласників залишити коридор 1-2, веранду 1-1, вбиральню (санвузол), інші приміщення.

Отже, судом встановлено, що між сторонами як співвласниками спірного житлового будинку виник спір щодо володіння та користування ним.

Вирішуючи даний спір, суд враховує наступні положення чинного законодавства України.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, на підставі ст. 364 ЦК України позивачка має право на виділення в натурі її частки у праві спільної часткової власності та на припинення свого права спільної часткової власності.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Велика палата Верховного суду в постанові від 20 листопада 2019 року, справа №344/8200/14-ц, провадження № 14-302цс19, зазначила: оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 1-3,5,9-15,33,34,35,39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

При цьому, суд вважає, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, з огляду на таке.

ОСОБА_1 просить встановити порядок користування домоволодінням, яке належить на праві спільної часткової власності їй та іншим особам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Між співвласниками будинку АДРЕСА_1 згідно пояснень позивачки та відповідачки фактично склалось користування квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 будинку, а саме квартиру площею 42,9 кв.м. займають позивачка та відповідачка, а квартиру площею 42,5 кв.м. займає третя особа ОСОБА_3 .

Позивачка не надала суду доказів того факту, що будинок АДРЕСА_1 був поділений маж співвласниками ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_4 згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Зокрема, відсутні докази того факту, що були утворені окремі самостійні об`єкти нерухомого майна відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. А також не проведена їх державна реєстрація, як окремих об`єктів нерухомого майна.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №189611290 від 21.11.2019 щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 , даний житловий будинок має загальну площу 85,4 кв.м., житлову площу 43,5 кв.м., складові об`єкти нерухомого майна: сарай, Б-1, В.1, веранда а, ганок а2, а3, колодязь питний; форма власності - приватна, вид спільної власності спільна часткова, розмір частки ОСОБА_2 становить 1/4, ОСОБА_1 становить 1/4 (а.с. 41-43).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 29.06.2006, ОСОБА_3 являється співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , форма власності спільна часткова, частка 1/2 ( на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2006 посвідченого Богуславською районною державною нотаріальною контрою за реєстровим номером 3031 (а.с. 45).

Пунктом 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок) передбачено алгоритм дій реєстратора у разі проведення реєстраційних дій в результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Позивачка ОСОБА_1 не залучила до участі в справі, як другого відповідача ОСОБА_3 , а тому вирішення питання про визначення порядку користування частиною житлового будинку лише між двома співвласниками, які мають частки по 1/4 частині, без участі третього співвласника, який має частку 1/2 , та частки яких не визначені в натурі як окремі ізольовані квартири, не проведена їх державна реєстрація, як окремих об`єктів нерухомого майна, є неприпустимим.

При цьому суд наголошує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

За наведених обставин, позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 317, 356, 358, 360, 364, 391 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим будинком.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов