Справа № 450/416/23 Провадження № 2-о/450/65/23
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

03 лютого 2023 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до Опікунської ради Пустомитівської міської ради про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, -

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з заявою, відповідно до якої просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 недієздатним, встановити над ним опіку і призначити заявника його опікуном; призначити у справі судову-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здатності усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Також відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Всупереч вимог ст. ст. 177, 297 ЦПК України заявником у поданій на адресу суду заяві не вказано обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, та не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з тим, заявником в заяві не зазначено обставин, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та не надано документів, які б підтверджували такі обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1 ст. 39 ЦК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.03.1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Окрім цього, суддя звертає увагу, що відсутність викладу таких обставин та доказів, що їх підтверджують, позбавляє суддю можливості встановити наявність достатніх підстав про психічний розлад здоров`я фізичної особи необхідних для вирішення питання про призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення її психічного стану, чого в свою чергу вимагає ч. 1 ст. 298 ЦПК України.

Фактично недієздатність - це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Відтак, визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може. Так, визнання фізичної особи недієздатною є по суті правовим оформленням змін психіки людини як явища, що виражає прояв сил природи незалежно від дій та усвідомлення особи. Головним завдання суду при визнанні особи недієздатною є констатувати це явище та оцінити його з правової точки зору, тобто задовольнити заяву про визнання особи недієздатною чи відхилити таку заяву.

В свою чергу, ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В той же час, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Проте, відсутність у заяві обставин, що свідчать, про стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та документів, які б підтверджували такі обставини позбавляють можливості встановити достатні підстави для розгляду справи по суті, що в подальшому може призвести до суттєвих порушень прав особи, стосовно якої вирішуватиметься питання, щодо визнання її недієздатною.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення описаних недоліків.

За таких обставин суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 до Опікунської ради Пустомитівської міської ради про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, надавши йому строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 294 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 до Опікунської ради Пустомитівської міської ради про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення описаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо вона не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повернута заявнику.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

СуддяІ. І. Мельничук