Справа № 353/799/22
Провадження № 2/353/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді - Луковкіної У.Ю.,

за участю: cекретаря судового засідання - Мороз М.І.,

представника позивача: Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, - Микитин М.Я.,

неповнолітнього - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі являються батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не виконують своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток. Дитина часто залишається на утриманні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_4 . Крім цього, неповнолітній ОСОБА_1 на засіданні комісії міської ради з питань захисту прав дитини вказав, що батьки не займаються його вихованням та утриманням та просив позбавити батьків батьківських прав щодо нього. Також Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування, просила стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/4 частині всіх видів їх заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

22.09.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

08.12.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду та вирішено клопотання позивача про виклик свідків для допиту в судовому засіданні.

Представник позивача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що органом опіки та піклування був наданий висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_1 , однак підтвердити його документально не може. Пояснила, що таке рішення було прийнято органом опіки та піклування на вимогу бабусі неповнолітнього.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву суду не надала, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Свідок ОСОБА_6 , який являється дядьком неповнолітнього ОСОБА_1 , в судовому засіданні повідомив, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не приймає участі у вихованні дитини, а відповідачка ОСОБА_2 приймала участь у вихованні дитини лише до закінчення сином початкових класів школи, в подальшому жила своїм життям. Вихованням неповнолітнього ОСОБА_1 займалась його бабуся ОСОБА_4 . Ствердив, що відповідачка ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями та поверталась додому до сина з тілесними ушкодженнями. Однак, дані факти не були зафіксовані шляхом звернення до відповідних служб.

Свідок ОСОБА_4 , яка являється бабусею неповнолітнього ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 не займається вихованням своїх дітей, часто випиває, а відповідач ОСОБА_3 покинув сім`ю ще у 2010 році, не сплачує аліментів на утримання сина та не цікавиться його життям. Відповідачі не притягались до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, оскільки всі факти їх ухилення від виконання своїх обов`язків не афішувались. Неповнолітній ОСОБА_1 проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 та її співжителем, але останній рік проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Хоче, щоб неповнолітній ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства». Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Неповнолітній ОСОБА_1 , якому виповнилось 17 років 3 місяці, був допитаний в судовому засіданні та повідомив, що його батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати зловживала спиртними напоями, приходила додому в нетверезому стані та з тілесними ушкодженнями. Шлюб між батьками розірвано та вони разом не проживають. На даний час він проживає разом з бабусею ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, допитавши свідків та неповнолітню дитину, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07.06.2010 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8). За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 850 від 20.08.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: ОСОБА_6 (дядько), ОСОБА_2 (мати/відповідачка), ОСОБА_7 (брат), ОСОБА_8 (дідусь) (а.с. 15). З акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 10.08.2022 року № 214/01-15, вбачається, що по АДРЕСА_1 умови для проживання неповнолітньої дитини задовільні, санітарно-гігієнічний стан житла відповідає загально прийнятим нормам, для виховання та розвитку неповнолітньої дитини створені належні умови, є окрема кімната та за цією адресою проживають та зареєстровані ОСОБА_8 (дідусь), 1929 р.н., ОСОБА_4 (бабуся, проживає без реєстрації), 1962 р.н., ОСОБА_6 (дядько), 1998 р.н., ОСОБА_2 (мати/відповідачка), 1983 р.н., ОСОБА_9 (брат), 2019 р.н. (а.с. 14). ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в ВСП «Тлумацький фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» на ІІ курсі денного відділення за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» (копія довідки № 182 від 16.09.2022 року, а.с. 18) та за період навчання показав себе з доброї сторони, старанний, приймає активну участь у громадській роботі групи і коледжу, староста групи, спокійний, товариський, ввічливий, тактовний, з повагою відноситься до викладачів, не має шкідливих звичок, користується авторитетом серед студентів коледжу, неконфліктний, правопорушень не скоював. Тоді як батьки успіхами сина і станом його справ в коледжі не цікавляться. З боку батьків активну підтримку у вихованні ОСОБА_1 куратору надає бабуся ОСОБА_4 та брат матері ОСОБА_6 , які відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами студента, допомагають у виховному процесі (копія характеристики студента коледжу, а.с. 20).

06.09.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до голови органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області із заявою, в якій просив сприяти щодо захисту його прав шляхом звернення органом опіки та піклування в його інтересах до суду щодо позбавлення його батьків батьківських прав відносно нього, оскільки вони не виконують своїх батьківських обов`язків та не беруть участі у його вихованні (а.с. 17).

З відповіді «Центру надання соціальних послуг» Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 04.08.2022 року № 01-10/58 ОСОБА_2 відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) з 29.07.2021 року перебували на обліку в Центрі надання соціальних послуг, але з 25.11.2021 року були зняті з обліку у зв`язку з відмовою матері у наданні соціальних послуг (а.с. 11). Відповідно до відповіді Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації від 04.08.2022 року ОСОБА_2 (відповідачка) станом на 04.08.2022 року на обліку не перебуває та жодних видів допомог не отримує (а.с. 10). Також згідно відповіді Тлумацької районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 05.08.2022 року ОСОБА_2 (відповідачка) з 27.01.2022 року по 03.06.2022 року перебувала на обліку як безробітна в Тлумацькій районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості (на час надання відповіді на обліку не перебуває), а ОСОБА_3 (відповідач) на обліку як безробітній в Тлумацькій районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості не перебував (а.с. 12). Крім цього, згідно відповіді КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 05.08.2022 року ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) не перебувають на обліку у наркологічному та психічному кабінетах (а.с. 13). Згідно відповіді Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_2 неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності, а саме: 10.11.2021 року за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП; 09.11.2021 року за ч. 2 ст. 178 КУпАП; 08.11.2021 року за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП; 29.10.2021 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 22.10.2021 року за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП; 22.10.2021 за ч. 2 ст. 175-1 КУпАП; 22.10.2021 року за ч. 2 ст. 178 КУпАП; 02.08.2021 року за ст. 183 КУпАП; 08.07.2021 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП; 05.07.2021 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а ОСОБА_3 також притягався до адміністративної відповідальності, а саме: 21.02.2020 року за ст. 176 КУпАП; 14.08.2019 року за ч. 2 ст. 178 КУпАП (а.с. 19). Суд звертає увагу на те, що вищевказані адміністративні правопорушення були вчинені відповідачами більше року назад, а отже відповідачі вважаються такими, що до адміністративної відповідальності не притягались, оскільки відповідно до ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. До цього ж, позивачем до позовної заяви не додано копій постанов про притягнення відповідачів до відповідальності за вищевказані адміністративні правопорушення, що позбавляє суд можливості визначити суть адміністративних правопорушень та потерпілих осіб. Будь-яких клопотань про витребування вказаних доказів представником позивача під час розгляду справи не заявлялось. В той же час, будь-які докази про те, що ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) притягались до адміністративної відповідальності за невиконання ними передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинення домашнього насильства щодо сина, тощо, в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані.

З відповіді Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області № 8329 від 04.08.2022 року вбачається, що по виконавчому листу № 353/364/19 від 03.07.2019 року, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області, з ОСОБА_3 (відповідач) на користь ОСОБА_2 (відповідачка) стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500,0 грн. щомісячно, однак інформація щодо суми та періоду заборгованості зі сплати аліментів не надано (а.с. 9). Також відсутні докази того, що ОСОБА_3 (відповідач) ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, інформація щодо порушення кримінального провадження за цим фактом відсутня.

Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України(далі - СК України) орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України.

Згідно висновку Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1249 від 13.09.2022 року, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини,орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема органом опіки було встановлено, що ОСОБА_3 (відповідач) не сплачує аліментів, не бере участі у вихованні свого сина та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини ОСОБА_3 (відповідач) на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився та не повідомив причин неявки, однак 16.12.2021 року, на попередньому засіданні комісії, ОСОБА_3 не заперечував щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Мати дитини ОСОБА_2 (відповідачка) на засіданні комісії міської ради з питань захисту прав дитини була присутня та повідомила, що зараз не має змоги забезпечувати матеріально свого сина ОСОБА_1 , так як вона на даний час не працює і немає сталого доходу. Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на засіданні комісії повідомив, що мати та батько не беруть участі та ухиляються від виконання обов`язків з його виховання, мати часто покидає місце проживання на довгий час і він залишається на утриманні та вихованні своєї бабусі ОСОБА_4 , а тому просив винести рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо нього (а.с. 21-22).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, передчасним та непідтвердженим належними і допустимими доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають праводитини, як арозлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місцяпроживання дитини.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (ч. 1 ст. 164 СК України).

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Таким чином, при розгляді даної справи суд, крім іншого, враховує принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішення «справедливого балансу» сторін, обов`язково враховуючи найвищі інтереси дитини.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов до висновку про те, що підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачів батьківських прав, є недоведеними належними, достовірними, допустимими доказами. Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області (позивач), як орган опіки та піклування, та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачі умисно та злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що неповнолітній ОСОБА_1 перебував на обліку в службі у справах дітей як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, про те, чи перебувала сім`я під соціальним супроводом, тощо, а службою у справах дітей з відповідачами проводилась профілактично-роз`яснювальна робота щодо належного виконання батьківських обов`язків та до їх відома доводились норми діючого законодавства України щодо відповідальності, яку вони несуть за виховання та утримання свого сина. До цього ж, суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , допитаних в судовому засіданні, оскільки надані ними показання щодо певних фактів чи обставин невиконання відповідачами батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_1 , не підтверджується жодними допустимими доказами по справі.

Крім того, суд наголошує, що озвучена в судовому засіданні думка дитини (неповнолітнього ОСОБА_1 ) не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Як уже зазначалось вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який має бути застосований тоді, коли інші заходи не дали бажаного результату. Однак, судом встановлено, що застосування інших заходів впливу щодо відповідачів (надання допомоги, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, тощо) органом опіки та піклування навіть не розглядались.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

Також у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, від 25 листопада 2022 року у справі № 3089081/21 та інших.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 (відповідачка) та ОСОБА_3 (відповідач) батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити.

При цьому, суд попереджає відповідачів про необхідність належного виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, в т.ч. щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , та покладає на орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області контроль за виконанням ними своїх батьківських обов`язків.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, які не підлягають задоволенню, та, беручи до уваги те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження з приводу стягнення з ОСОБА_3 (відповідач) на користь ОСОБА_2 (відповідачка) аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1500,0 грн. щомісячно, суд вважає, що позов в цій частині також є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що при подачі позову позивачем у відповідності до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачувався, то при такому вирішенні позову судовий збір у встановленому законом розмірі слід покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 19, 150, 151, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, ст. 51 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейськогосуду з прав людини», ст.ст. 3, 9, 12 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 232, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (розташованої по вул. І.Макуха, 12, м. Тлумач Івано-Франківської області, ), як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 (зареєстрованої жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (зареєстрованого жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Судовий збір покласти на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА

Повний текст судового рішення cкладено «26» січня 2023 року.