ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2045/23 Справа № 199/1204/21 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 199/1204/21

Номер провадження 22-ц/803/2045/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Калюжний Денис Юрійович, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року головуючого судді Подорець О.Б. по цивільній справі про визнання спадкоємцем першої черги за законом та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт родинних відносин (батьківства) між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, той факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом по відношенню до спадкового майна, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зміна її прізвища з дошлюбного ОСОБА_4 на «Проскура» відбулася 24 квітня 2009 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Позивач є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . У свідоцтві про народження позивача зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація факту народження відбулася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком позивача записано ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_5 .

З 09 вересня 1977 року її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. 31 липня 1979 року шлюб між ними було розірвано.

Починаючи з середини 1980 року, стосунки між батьками позивача покращились, вони знову почали прожити разом та відновили сімейні стосунки. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з середини 1980 року до дня смерті ОСОБА_3 проживали постійно разом. ОСОБА_3 з народження дбав про розвиток своєї доньки, приймав участь в її матеріальному забезпеченні та морально-духовному розвитку. Після того, як позивач стала дорослою та почала самостійно працювати та отримувати кошти, вона постійно дбала про своїх батьків. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Питаннями щодо його поховання займалася позивач разом зі своєю матір`ю.

07 лютого 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_3 , проте з`ясувалося, що спадкову справу вже відкрито 26 листопада 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за заявою ОСОБА_2 , яка нібито є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року по справі № 201/13825/19 було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року скасовано, а заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська міська рада залишено без розгляду.Підставою для скасування рішення суду першої інстанції, було встановлення судом спору про право, яке підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. прийнято постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких підстав, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року провадження у справі № 199/1204/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин ,з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, закрито.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 11 350 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Калюжний Д.Ю., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначаючи, що судом першої інстанції всупереч вимогам закону, в обґрунтування оскаржуваного рішення покладено недоведений позивачем факт наявності родинних відносин.Так, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року по справі № 190/704/20 було відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , саме факту того, що ОСОБА_6 є рідною дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зауважено, що судом не надано належної оцінки тому, що за життя та тривале перебування у хворобливому стані ОСОБА_3 не було складено заповіту на ОСОБА_1 , яка зазначає себе його єдиною дитиною. Судом не звернуто уваги на те, що безпосередньо ОСОБА_3 був похований за кошти громади Дніпровської міської ради, тобто, позивач не забезпечила навіть поховання нібито свого рідного батька, а лише з часом звернулася до нотаріуса за спадщиною, жодних документів (спільні фото, відпустки й інше), жодних доказів спілкування до суду не надано.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Калюжний Д.Ю. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Максимов В.А. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

На підставі свідоцтва про народження позивача ОСОБА_7 , на підставі відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом,суд першої інстанції встановив , що ОСОБА_7 є донькою померлого ОСОБА_3 , а отже і спадкоємцем першої черги після його смерті.

Також,суд першої інстанції зазначив,що допитана ,як свідок ОСОБА_8 , тітка позивача, суду пояснила, що ОСОБА_1 є рідною донькою її сестри ОСОБА_5 та їй достеменно відомо, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , він дбав про неї та виховував, говорив, що це його донька. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом до смерті останнього, дбали один про одного та ОСОБА_9 їх рідна донька.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є подругою ОСОБА_5 , знає останню з 5 років. Їй відомо, що ОСОБА_11 вийшла заміж за ОСОБА_3 і у них народилася донька ОСОБА_12 . Чоловік ОСОБА_13 ОСОБА_3 дбав про ОСОБА_1 , всі знали, що це його рідна донька.

Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції, встановивши в судовому засіданні, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , тобто і спадкоємцем першої черги після його смерті, дійшов до висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком суду , з таких підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини .

Так,встановлено,що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1977 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1.а.с.14-15).

19 липня 1979 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шлюб розірвали, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.1.а.с.16,163-164,165).

Позивач ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1.а.с.21).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04 грудня 2019 року вбачається , що в графі «мати» зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,українка,місце проживання : АДРЕСА_3 , в графі «батько» - ОСОБА_3 ,українець. Підстава запису відомостей про батька : заява матері та її підпис.Відомості про заявника ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 . Даний актовий запис підписаний заявником. Мати : вік виповнилось-24 роки,за вказаною адресою постійно мешкає з 1977 року; Дніпропетровськ з-д ім.Леніна табельщиця,освіта-середня спеціальна.Довідка № 51 від 03.04.81 в органи соц.забезпечення видана (т.1.а.с.17-19).

24 квітня 2009 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 », у звязку з реєстрацією шлюбу (т.1. а.с.22).

11 серпня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1.а.с.23,161).

Заповіту від імені ОСОБА_3 складено не було, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 61/2019, а саме інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26 листопада 2019 року (т.1. а.с.159-160).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на - квартиру АДРЕСА_2 , та житловий будинок АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю на праві приватної власності, що підтверджується інформацією наданою КП «ДМБТІ» ДМР та Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «П`ятихатське бюро технічної інвентаризації» (т.1.а.с.71,79,91,181-182).

26 листопада 2019 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 двоюрідного брата ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,яка з 16 грудня 1993 року зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 (т.1.а.с.151-152).

Згідно інформації відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05 грудня 2019 року №14/5-13446, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4 з 21 листопада 1989 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та значиться зареєстрованим. Інші зареєстровані особи за адресою : АДРЕСА_4 на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні (т.1.а.с.180 зв.с.).

07 лютого 2020 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,останнє місце проживання якого було : АДРЕСА_4 , звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка з 23 жовтня 1997 року була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5 та з 01 жовтня 2012 року АДРЕСА_6 . (т.1.а.с.174-175).

12 лютого 2021 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на : житловий будинок ,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; на квартиру ,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4 ,що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,останнє місце проживання якого було : АДРЕСА_4 звернулась ОСОБА_1 (т.1.а.с.190.зв.с).

12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. прийнято постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом ,із зазначенням того,що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є : свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану,повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису,копії актових записів,копії рішень суду,що набрали законної сили,про встановлення факту родинних відносин та інших відносин . Крім того,зазначено,що видача свідоцтва про право на спадщину на майно,яке підлягає реєстрації,провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (т.1.а.с.24-25).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року по цивільній справі № 201/13825/19 за заявою ОСОБА_1 ,заінтересована особа Дніпровська міська рада встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1. а.с.9-12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року скасовано, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровська міська рада про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду,розяснено ОСОБА_1 про право звернення до суду з позовом на загальних підставах (т.1. а.с.56-59).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги підстави визнання батьківства, зокрема: докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини, спільне виховання та утримання ними дитини.

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, у справі № 6-20цс15, згідно якої, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_8 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Оскільки ОСОБА_7 ,народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України, в силу п.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України 2004 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у вставленому порядку (ст.51 Кодексу про шлюб та сім'ю України).

Відповідно до ст.ст.53,55,57 Кодексу про шлюб та сім`ю України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків або за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі.

У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами.

В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (п. 1) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст.53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин».

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

Оскільки ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , то слід з`ясовувати обставини, передбачені ст. 53 КпШС України .

За положеннями цієї норми для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС.

Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства).

Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст.10 цього Кодексу суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.

Суд, не даючи оцінку правовим відносинам між сторонами у справі, не вправі позбавляти дозволених законом та обраних сторонами засобів доказування, оскільки за такої ситуації це порушить їх права у цивільному процесі, свідчитиме про порушення принципу диспозитивності та об`єктивного судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З матеріалів справи вбачається,що 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт родинних відносин (батьківства) між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, той факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом по відношенню до спадкового майна, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано : -копію інформаційної довідки з спадкового реєстру ;-копію паспорту та ІПН ОСОБА_1 ;-копію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2020 року по справі № 201/13825/19;-копію витягу з Деражвного реєстру атів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища стосовно ОСОБА_5 ;-копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ;-копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження;-копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ;-копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 ;-копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ;-копію заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ;-копію постанови приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2021 року (т.1.а.с.5-27).

З досліджених матеріалів справи вбачається,що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року по цивільній справі № 190/704/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.1. а.с.51-54). Вбачається,що ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою та просила встановити факт родинних відносин між нею і ОСОБА_3 , а саме той факт, що вона є його рідною дочкою, оскільки, встановлення факту родинних відносин між ними, безпосередньо породжує юридичні наслідки і необхідне для оформлення права на спадщину. Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того,що доказів , що батьки позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з середини 1980 року по день смерті ОСОБА_3 постійно спільно проживали, що вона разом з матір`ю займалася похованням ОСОБА_3 , суду не надано. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинних відносин з померлим ОСОБА_3 ,позивачем суду надано не було,а обставини,на які посилався позивач,не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області по справа № 190/704/20 від 10 березня 2021 року залишено без змін (т.1.а.с.97-101).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року провадження у справі № 199/1204/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин ,з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, закрито (т.1.а.с.204).

Тобто,доказів спільного проживання й ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини доньки ОСОБА_16 суду не надано. Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 , тітка позивача, та свідок ОСОБА_10 подруга матері позивача, вказане не підтверджують,та їх свідчення спростовуються рішенням суду по справі № 190/704/20 .

Згідно вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У коментованій статті йдеться про те,що перша черга спадкоємців за законом цілком логічно складається з найближчіх родичів, тобто осіб, яких віддаляє від небіжчика лише одне народження та того з подружжя, який його (спадкодавця) пережив. Чинний Сімейний кодекс України від 10 січня 2002 року в статті 122, частина 1 містить презумцію того, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документу закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Таким чином, належним документом на підтвердження факту юридичного зв`язку між дитиною та спадкоємцем є свідоцтво про укладення шлюбу (дійсного на момент відкриття спадщини) та свідоцтво про народження такої дитини. Це також застосовується до випадків народження дитини від матері, яка перебувала у шлюбних відносинах з спадкодавцем. Складнішою є ситуація, коли діти спадкодавця були народженні поза шлюбом, в цьому випадку, факт біологічного зв`язку підлягає доведенню чи спростуванню шляхом проведення відповідних медичних досліджень. Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є : свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану,повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису,копії актових записів,копії рішень суду,що набрали законної сили,про встановлення факту родинних та інших відносин ( розділ II глави 10 п.4.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595) .

Виходячи з досліджених судом апеляційної інстанції доказів, встановлених фактичних обставин справи та вимог матеріального права, що їх регулюють, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку ,що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем першої черги за законом та визнання права власності є недоведеними та такими ,що не підлягають задоволенню з урахуванням вищезазначеного мотивування,а тому у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити .

Беручи до уваги все вище встановлене в ході апеляційного розгляду справи, апеляційний суд дійшов до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 ,від імені та в інтересах якої діє адвокат Калюжний Д.Ю., тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем першої черги за законом та визнання права власності.

Відповідно до п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки суд апеляційної інстанції скаргу відповідача задовольнив повністю, понесені ним судові витрати ,у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 2724 грн (т.2.а.с.13,31-32).

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Калюжний Денис Юрійович, задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем першої черги за законом та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , судові витрати пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2724 ( дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2023 року .

Судді: