Ухвала

24 січня 2023 року

м. Київ

справа № 2-757/11

провадження № 61-657ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ориник Андрій Романович, на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції м. Львова,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції м. Львова.

Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року у справі № 2/1326/324/2012 стягнуто з неї на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF 52457 від 23 вересня 2008 року у розмірі 191 213, 29 грн.

14 березня 2013 року головним державним виконавцем Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 36991627) щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості у розмірі 191 213, 29 грн.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 серпня 2008 року та від 27 серпня 2008 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала їй на праві власності.

03 вересня 2013 року ФОП ОСОБА_2 виготовлено звіт про оцінку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом № 129н від 14 березня 2014 року ПП «Нива-В.Ш.» повідомила начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського управління юстиції про те, що торги призначені на 14 березня

2014 року з реалізації належної ОСОБА_1 квартири не відбулися у зв`язку із відсутністю попиту.

ОСОБА_1 вказувала, що після ознайомлення з актом від 26 березня 2014 року встановлено, що державний виконавець одноосібно, без виклику сторін зменшив оціночну вартість квартири на 25 %.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила поновити строк на подання скарги; визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо неповідомлення боржника ОСОБА_1 щодо звіту про оцінку квартири, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо не проведення рецензування звіту про оцінку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконними дії головного державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо відмови у проведенні рецензування звіту про оцінку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з пропуском строку, що є підставою для залишення такої скарги без розгляду.

13 січня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ориник А. Р., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, справу направити на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій не встановлювали всіх обставин справи та необґрунтовано відкинули аргументи заявниці про незаконність дій державного виконавця, не дослідили правомірності дій державного виконавця при здійсненні повноважень в межах виконавчого провадження та дійшли помилкового висновку про пропуск строку для подання скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 449 ЦПК України встановлено, що скарга може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права

і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав і не міг дізнатись про порушення своїх прав.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні у Франківському ВДВС Львівського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 36991627 з виконання виконавчого листа № 2/1326/324/2012, виданого 18 грудня 2012 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості у розмірі 191 213, 29 грн, відкрите 14 березня 2013 року.

В межах вказаного виконавчого провадження Франківським ВДВС Львівського міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1

22 квітня 2013 року державним виконавцем призначено експертизу та скеровано постанову експерту до виконання.

09 вересня 2013 року надійшов звіт про оцінку вищевказаного майна, та

25 вересня 2013 року державним виконавцем скеровано повідомлення про оцінку нерухомого майна № 19904 від 23 вересня 2013 року сторонам на ознайомлення.

05 лютого 2014 року державним виконавцем видана довідка про відсутність повідомлення про оскарження оцінки описаного майна. Оскільки ОСОБА_1 не подавала жодних заперечень проти визначення вартості (оцінки) майна, державним виконавцем було сформовано пакет документів щодо подальшої передачі на реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_1

03 березня 2014 року у Франківський ВДВС Львівського міського управління юстиції надійшов витяг з протоколу № 5 засідання конкурсної комісії управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області щодо передачі на реалізацію арештованого майна.

05 березня 2014 року надійшло повідомлення філії № 14 ПП «Нива-В.Ш.» про призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме; лот № 2 трикімнатна квартира площею 55,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,на 14 березня 2014 року о 09 год 30 хв за початковою ціною 452 230 грн без ПДВ.

13 березня 2014 року боржником було надіслано заперечення на повідомлення про оцінку майна, однак в цьому було відмовлено у зв`язку із пропуском строків.

14 березня 2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна не відбулися у зв`язку з відсутністю заявок покупців.

26 березня 2014 року державним виконавцем складено акт, згідно з яким вищевказане майно було уцінено на 25% від первинної оцінки.

07 квітня 2014 року до Франківського ВДВС надійшло повідомлення № 129Б2 про призначення прилюдних торгів на 22 квітня 2014 року о 09 год 30 хв з початковою ціною 339 172, 50 грн без ПДВ.

22 квітня 2014 року директором філії ПП «Нива-В.Ш.» затверджено протокол № 1414129-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Переможцем торгів оголошено - ОСОБА_3 .

12 травня 2014 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Франківського ВДВС Львівського МУЮ, ПП «Нива-В.Ш.» про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсними прилюдних торгів, акту та протоколу проведення прилюдних торгів (справа № 465/2694/14-ц).

Із скаргою на дії державного виконавця ВДВС Франківського районного управління юстиції м. Львова Гречко І. Ю. звернулася до суду 31 березня

2017 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність виконавчого провадження № 36991627, у травні 2014 року зверталась до суду з позовом про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсними прилюдних торгів, акту та протоколу проведення прилюдних торгів (цивільна справа № 465/2694/14-ц), однак до суду зі скаргою звернулась лише 31 березня 2017 року, тобто зі значним пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України, при цьому поважних причин пропуску строку на оскарження рішення державного виконавця не навела, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що надані заявницею докази на підтвердження доводів її скарги у своїй сукупності не доводять твердження ОСОБА_1 про поважність пропуску нею строку звернення із скаргою.

Також слід взяти до уваги, що у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 465/2694/14-ц відмовлено.

Доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не дають підстав для їхнього скасування, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судом апеляційної інстанцій норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування апеляційним судом вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ориник А. Р., на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року та постановуЛьвівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року(якою скасовано ухвалу суду першої інстанції) є необґрунтованою, отже у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ориник Андрій Романович, на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції м. Львова - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович