ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3164/21 Номер провадження 22-ц/814/61/23Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Гречка Є.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представників третіх осіб Янченка Я.В. , Тупало В.І. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Управління майном комунальної власності міста, Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради, за участю третіх осіб: Комунального підприємства «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про визнання факту, що має юридичне значення та визнання наймачем квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, визнання права користування житловим приміщенням.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила встановити факт постійного та спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період із 01.10.2010 року по 01.02.2015 року та з 01.08.2020 року до дати смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Також просила визнати її наймачем квартири по АДРЕСА_1 , за раніше укладеним договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача даної квартири, поселеного згідно ордеру №18 від 24.07.1995 року ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову вказувала, що вона фактично проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина, з ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вказувала, що вона з померлим проживали спільним сімейним життям без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2010 року до дня його смерті.

В період з 2010 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 по лютий 2015 року, а в період з лютого 2015 року по серпень 2020 року проживали в АДРЕСА_2 .

В серпні 2020 року вона стали проживати на підставі виконання судових рішень у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали до смерті ОСОБА_4 , а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за період спільного проживання вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Після смерті чоловіка вона залишилася проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає до цього часу.

Вважала, що має право на визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, замість попереднього наймача, члена сім`ї, що помер.

19.10.2021 року вона звернулась до суду з позовом до департаменту з питань реєтрації, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.11.2021 року справи об`єднано в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт постійного та спільного проживання однією сім`єю у складі: дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 12.09.1998 року, код РНОКПП - НОМЕР_2 , фактична адреса місця знаходження і проживання: АДРЕСА_1 , чоловіка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Україна, Карлівський район, місто Карлівка, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть видано 22.10.2020 року, актовий запис №1203, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період із 01.10.2010 року по 01.02.2015 року та з 01.08.2020 року до дати смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано наймачем квартири у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 12.09.1998 року, код РНОКПП - НОМЕР_2 , фактична адреса місця знаходження і проживання: АДРЕСА_1 , за раніше укладеним договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача даної квартири, поселеного згідно ордеру №18 від 24.07.1995 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Україна, Карлівський район, місто Карлівка, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть видано 22.10.2020 року, актовий запис №1203.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Не погодившись з вказаним рішення його в апеляційному порядку оскаржило Управління майном комунальної власності міста посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просили рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову .

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що встановлення факту проживання однєю сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не доводить факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, оскільки за час проживання ОСОБА_4 навіть не спробував її зареєструвати за цією адресою.

Окрім того не надано доказів того, що ОСОБА_1 в період з 01.08.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживала з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю у спірній квартирі.

Вважають, що підтвердженням її проживання у спірній квартирі є її реєстрація за таким місцем проживання, яка у ОСОБА_1 відсутня.

Також з апеляційною скаргою звернулась Полтавська міська рада, яка посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову .

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що квартира є службовою, а тому користування таким житлом припиняється у зв`язку з припиненням трудових відносин і ОСОБА_1 зобов`язана звільнити надане житлове приміщення.

Зазначають, що факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть і є юридичним фактом припинення трудових відносин на спірну квартиру.

Вважають, що встановлення факту проживання однєю сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не доводить факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, оскільки за час проживання ОСОБА_4 навіть не спробував її зареєструвати за цією адресою.

Вважають, що підтвердженням її проживання у спірній квартирі є її реєстрація за таким місцем проживання, яка у ОСОБА_1 відсутня.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що відповідно до ордеру №18 від 24.07.1995 року ОСОБА_4 була надана для проживання службова квартира в АДРЕСА_1 , житловою площею 15,1 кв.м (а.с.7, том 1). Квартиронаймачем даної квартири був ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 з жовтня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що було встановлено рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19.01.2017 року (а.с.137-144, том 1).

ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.10.200 року, актовий запис №1203 (а.с.8, том 1).

Після смерті ОСОБА_4 в спірній квартирі залишилася ОСОБА_1 , яка добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується майном, утримує квартиру, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, тобто несе всі обов`язки, які передбачені договором найму житлового приміщення по утриманню житлового приміщення.

Проте відповідачі по справі заперечують факт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 з жовтня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відмовляються укладати з позивачем договір найму спірної квартири. В зв`язку з чим позивач вимушена звернутись в суд за захистом своїх житлових прав.

Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть бути усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем.

З огляду на те, що ОСОБА_1 постійно проживала як член сім`ї наймача у спірній квартирі, була пов`язана спільним побутом з основним наймачем, зазначеною житловою площею вона відкрито і безперервно користувалася зі згоди наймача протягом усього часу спільного з ним проживання до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проживає у спірній квартирі та виконує обов`язки, що випливають з договору найма жилого приміщення місцевий суд задовольнив позов.

Проте повністю погодитись з таким висновком місцевого суду не можна з огляду на наступне.

Щодо встановлення факту постійного та спільного проживання однією сім`єю з квартиронаймачем ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Місцевим судом встановлено, що відповідно до ордеру №18 від 24.07.1995 року ОСОБА_4 була надана для проживання службова квартира в АДРЕСА_1 , житловою площею 15,1 кв.м (а.с.7, том 1). Квартиронаймачем даної квартири був ОСОБА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з жовтня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

Вказні обставини встановлені у рішенні Київського районного суду м.Полтави від 19.01.2017 року.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що позовона вимога про встановлення факту постійного та спільного проживання однією сім`єю у складі: дружина - ОСОБА_1 , чоловіка: ОСОБА_4 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період із 01.10.2010 року по 01.02.2015 року та з 01.08.2020 року до дати смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 року підлягає задовленню, оскільки підтверджена належними та допустимими доказами.

Щодо вимоги про визнання права користування спірною квартирою слід зазначити наступне.

У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно донорм ч.4 ст .9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно до ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК України, квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", №2 від 12.04.1985 року, роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", №9 від 01.11.1996 року, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач протиправно вселилась у спірне житлове приміщення.

ОСОБА_1 постійно проживала як член сім`ї наймача у спірній квартирі, була пов`язана спільним побутом з основним наймачем, зазначеною житловою площею вона відкрито і безперервно користувалася зі згоди наймача протягом усього часу спільного з ним проживання до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на даний час проживає у спірній квартирі та виконує обов`язки, що випливають з договору найма жилого приміщення, а тому наявні підстави для визнання права користування ОСОБА_1 спірною квартирою.

Щодо позовної вимоги про визнання її наймачем квартири слід зазначити наступне.

За положеннями ч.1ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою (стаття 107 ЖК України).

В судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи квартира АДРЕСА_3 не приватизована та перебуває у власності територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 294538570 від 13.01.2022 року (а.с.228, том 1).

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не звертався до органу місцевого самоврядування, а саме до Полтавської міської ради із заявою про зміну договору найму та переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_3 на її ім`я у зв`язку із смертю основного квартиронаймача ОСОБА_4 і ОСОБА_1 в задоволенні такої вимоги не відмовляли, в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання її наймачем жилого квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_4 є передчасними.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був членом сім`ї ОСОБА_4 в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР та не надано доказів на підтвердження факту наявності між нею та ОСОБА_4 сімейних відносин, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки доказами по справі підтверджується, що позивач та ОСОБА_4 проживали у квартирі АДРЕСА_3 однією родиною, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання спільного для них житла, піклувалися один про одного.

Доводи апеляційних скарг про те, що доказом проживання у спірній квартирі може бути реєстрація ОСОБА_1 за таким місцем проживання не заслуговують на увагу, оскільки сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою для відмови визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, слід стягнути з виконавчого комітету Полтавської міської ради, Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради по 302,67 грн. на користь ОСОБА_1 судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління майном комунальної власності міста, Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради про визнання факту, що має юридичне значення та визнання наймачем квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, визнання права користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Встановити факт постійного та спільного проживання однією сім`єю у складі: дружина - ОСОБА_1 , чоловіка: ОСОБА_4 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період із 01.10.2010 року по 01.02.2015 року та з 01.08.2020 року до дати смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 року визнавши за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Полтавської міської ради, Департаменту з питань реєстрації, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 по 302,67 грн. судового збору за подачу позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 31.01.2023 року