ЄУН № 201/334/23
Провадження 2/201/28/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого - судді Покопцевої Д.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що 22.01.2021 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № APK125391, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, розміщеному на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» www.planetavto.ua, зі строком лізингу 60 місяців, зі сплатою щомісячних платежів з 20 по 25 число кожного місяця.

На виконання умов договору відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль марки Volkswagen моделі Golf, номер кузова НОМЕР_1 , а позивач вніс аванс в сумі 57 000грн, і зобов`язався сплачувати щомісячні платежі.

Через введений в Україні з 24.02.2022р. воєнний стан позивач не вносив щомісячні платежі в повній сумі, позаяк потрапив у скрутне фінансове становище. Він не міг працювати у звичному режимі, бо його було відправлено у відпустку без збереження заробітної плати з березня по травень 2022р. Також на утриманні позивача троє неповнолітніх дітей.

На вимогу відповідача позивач передав відповідальному співробітнику ТОВ «Автокредит Плюс» предмет лізингу (автомобіль), про що складено акт №174073 від 01.12.2022 року.

Позивач звертався до відповідача зі зверненнями, в яких просив повернути вилучений у нього автомобіль, і пояснював, чому прострочив щомісячні платежі. На це звернення отримав відмову.

Тому, уточнивши позовні вимоги, просить, врахувавши, що автомобіль є його єдиним джерелом заробітку, просить зобов?язати відповідача встановити графік внесення оплат за заборгованістю, що виникла та з компенсації витрат з пошуку автомобіля за договором № APK125391 від 22.02.2021р. по 2 000грн на місяць, зобов?язати відповідача повернути предмет лізингу за договором № APKI25391 від 22.02.2021р. - автомобіль марки Volkswagen, моделі Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 позивачу як лізингоодержувачу.

Представник відповідача позов не визнав, подав відзив, яким факт укладення договору з позивачем і отримання за цим договором авансу не заперечує.

Вказує, що за умовами договору позивач зобов`язаний вносити щомісячні платежі, чого не виконував, тому настала подія дефолту (п.8.1 договору).

Якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов?язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованність за цим договором та повернути у передбаченому пдп.8.2.2 даного договору порядку об?єкт лізингу, а лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Односторонне розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором (п.8.2.4 договору).

Між сторонами складений акт приймання-передачі предмету лізингу на підставі події дефолт № 74073 від 01.12.2022р., яким предмет лізингу повернуто відповідачу та передбачено, що станом на 01.12.2022р. за договором лізингу прострочена заборгованість складає 37575грн 58коп, сума до повного погашення 183 713грн 67коп.

Поряд з цим Відповідач листом № 06.12.2022-01-3 повідомив позивача, що для повернення автомобіля позивачу згідно висновку андрерайтера необхідно сплатити прострочену заборгованість у повному обсязі (28 576грн), одноразово внести 38 265грн, компенсувати витрати з розшуку та доставки автомобіля у розмірі 9000грн.

Але позивач жодних платежів на користь відповідача не здійснив, а звернувся до суду із цим позовом, хоча фактичні обставини справи свідчать, що між сторонами мали місце умови договору фінансового лізингу № APKI5391 від 22.02.2021р., проте з огляду на порушення позивачем власних договірних зобов?язань з оплати лізингових платежів, настала подія дефолту і предмет лізингу був повернутий лізингодацю. Чинне законодавство України не наділяє позивача правом вимагати зміни умов договору на його користь, який фактично виконаний в частині повернення предмету лізингу, з підстав порушення ним ж такого договору.

Позивач подав відповідь на відзив і просить суд звернути увагу, що являвся добросовісним клієнтом, оплата за даний предмет лізингу вносилася ним регулярно та станом на період виникнення обставин непереборної сили, а саме після початку повномасштабного вторгнення Росії, вартість предмету лізингу, автомобілю, в більшій половині суми було погашено. До виникнення вищевикладеної ситуації жодних непорозумінь та проблем стосовно виконання договору з відповідачем в нього ніколи не траплялося. Одразу ж після введення воєнного стану в Україні керівництво підприємства, де він працює, відправило працівників, і позивача також, у відпустку без збереження заробітної плати, що позбавило його стабільного прибутку.

На думку позивача, ним було здійснено всі можливі дії щодо мирного врегулювання даного питання, він завжди був відкритий до діалогу з відповідачем, сам проявляв ініціативу до вирішення питання. Звернення до відповідача були здійснені із зазначенням вагомих аргументів, відповідно до яких позивач просить переглянути умови договору.

Просить також звернути увагу, що раніше з ТОВ «Автокредит Плюс» також укладав аналогічний договір стосовно автомобілю марки ЗАЗ ЛАНОС, і до виникнення теперішньої ситуації мав позитивну репутацію як клієнт, оплати вносилися завчасно та в більшому розмірі, ніж це було зазначено в графіку внесення платежів.

За договором №APKI25391 від 22.02.2021р. він також намагався вносити оплати завчасно та в більшому розмірі, задля найшвидшого погашення заборгованості, поки не зіткнувся з скрутним фінансовим становищем, зумовленим початком воєнних дій.

У наданому відзиві відповідач наводить положення законодавства, що стосуються договору, проте позивач дотримувався та виконував вказані положення.

Також відповідач зауважує на тому, що чинне законодавство не наділяє лізингоодержувача правом вимагати зміни умов договору на його користь, який фактично виконаний в частині повернення предмету лізингу, з підстав порушення ним ж такого договору, тобто відповідач сам підтверджує той факт, що договір фактично виконано.

Також варто уточнити, що позивач як сторона договору має можливість направляти іншій стороні пропозиції щодо умов договору, відповідно до обставин на які посилаюсь, задля найбільш ефективного та своєчасного виконання умов договору.

Пропозиції, що були викладені у зверненнях до відповідача, були зумовлені виключно введенням воєнного положення в Україні, що зумовило собою позбавлення позивача джерела доходу.

Він в жодному випадку не мав наміру свідомо порушити умови договору, проте у своєму відзиві відповідач позиціонує звернення позивача як такі, що висунуто всупереч закону та положень договору, що є неправильним трактуванням.

Представник відповідача подав заперечення, зазначивши про відсутність у відповідача обов?язку укладати з позивачем нового договору на вигідних позивачу умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поряд з цим відсутні і підстави до застосування положень ст. 652 Цивільного кодексу України, з тих підстав що вона може бути застосована до діючого зобов?язання, а в даному випадку позивач вимагає зміни умов договору на його користь, який фактично виконаний в частині повернення предмету лізингу.

Позивачем не доведено одночасне існування обставин передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Відтак, відсутні підстави для зміни умов зобов`язання шляхом встановлення нового зобов?язання між сторонами спору на вигідних позивачу умовах.

Згідно трекінгу Укрпошти, заперечення отримані позивачем 18.10.2023р.

Від позивача заперечень не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

22.01.2021 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № APK125391, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, розміщеному на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» www.planetavto.ua, зі строком лізингу 60 місяців, зі сплатою щомісячних платежів з 20 по 25 число кожного місяця (а.с.5, 3-19).

На виконання умов договору відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль марки Volkswagen моделі Golf, номер кузова НОМЕР_1 , а позивач вніс аванс в сумі 57 000грн (а.с.6), і зобов`язався сплачувати щомісячні платежі.

Оскільки позивач не вносив щомісячні платежі, то на вимогу відповідача предмет лізингу (автомобіль) передано відповідальному співробітнику ТОВ «Автокредит Плюс» про що складено акт №174073 від 01.12.2022 року (а.с.21).

Позивач звернувся до відповідача із клопотанням розглянути можливість повернення вилученого автомобіля після погашення допущеної заборгованості у повному обсязі в сумі 37 575грн 58коп., оскільки цей автомобіль являється єдиним джерелом заробітку й утриманням сім?ї позивача (а.с.7).

Відповідач надав відповідь № 06.12.2022-01-3 на клопотання (а.с.9), вказавши, що на момент вилучення автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі GOLF, 2007р.в. номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 , період несплати складав 158 днів, сума простроченого боргу складала 28 574грн. Відповідно до пункту 8.2.2 умов публічного договору, розміщеного за посиланням - https://planetavto.ua/leasing/, позивач мав самостійно доставити предмет лізингу на структурний підрозділ компанії на 60 день прострочки, натомість продовжував користуватися автомобілем 158 днів та ухилятися від контактів із співробітниками компанії ТОВ «Автокредит Плюс», через що було вжито заходів розшуку предмету лізингу, нащо понесені витрати в сумі 9 000грн.

Для повернення автомобіля позивачу слід, згідно висновку андерайтинту ТОВ «Автокредит Плюс", необхідно у 10денний термін сплатити прострочену заборгованість у повному обсязі (28576,00 грн), одноразово внести 38 265грн (6 місячних платежів, котрі в повному обсязі підуть на відшкодування вартості предмету лізингу), та компенсувати витрати з розшуку та доставки автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі GOLF, 2007 р. в. номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 , які складають - 9000грн з ПДВ.

Позивач із цією пропозицією не погоджується, просить встановити йому платіж 2 000грн на місяць, мотивуючи незгоду своїм майновим та сімейним станом, та зобов`язати відповідача повернути предмет лізингу.

Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Суд враховує, що укладений між сторонами договір лізингу є нікчемним в усій сукупності його умов та додатків до нього.

Відповідно, жодні положення зазначеного нікчемного договору не можуть бути застосовані судом для обрахунку, у тому числі й перегляду умов про виплати після передання автомобіля лізингодавцю (п.8.2.2), які позивачу як лізингоодержувачеві потрібно внести для повернення предмету лізингу.

Тому в задоволення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,19,81,131,223,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про захист прав споживачів.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева