Провадження № 22-ц/824/1604/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 березня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київького апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Хлдинг», третя особа без самостійних вимог - Іпотечний центр в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання майнових прав, визнання протоколу погодження вартості майнових прав, акту прийому-передачі та акту реалізації майнових прав недійсними, скасування свідоцтва та запису про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що із 21 травня 2004 року перебував з відповідачкою ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 10 липня 2014 року.

Вказував, що в період шлюбу відповідачка ОСОБА_1 за його згодою як чоловіка уклала з відповідачем ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдинг» договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2011 року. Предметом договору є обслуговування коштів з метою фінансування будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки і отримання у власність квартири АДРЕСА_1 . Державна підтримка становить 113426 грн., частка, яку має внести ОСОБА_1 - 307722 грн. У п.10.1 вказаного договору зазначено, що внесені ОСОБА_1 кошти у розмірі 307722 грн. є спільною сумісною власнітю її та позивача. В подальшому, 26 вересня 2013 року відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного договору були видані свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині квартири кожному та зареєстровано за ними право власності на ці частки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Після розлучення він звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя (справа № 752/5379/14-ц) і під час розгляду цієї справи Голосіївським районним судом м.Києва з`ясувалося, що вказана квартира належить не тільки ОСОБА_1 , а і її сину

- 2 -

відповідачу ОСОБА_3 . Вважає, що оскільки квартира придбана в шлюбі і за їх спільні кошти, то вона є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому передача цієї квартири у власність ОСОБА_3 порушує його права. У зв`язку з наведеним просив визнати майнові права на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним протокол погодження вартості майнових прав від 25 липня 2013 року, підписаний між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в частині участі ОСОБА_3 як покупця, визнати недійсним акт № 189 реалізації майнових прав на квартиру від 29 липня 2013 року, підписаний між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в частині участі ОСОБА_3 як покупця, визнати недійсним акт-підтвердження прийому-передачі квартири від 29 липня 2013 року, підписаний між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в частині участі ОСОБА_3 , в частині передачі 1/2 частки ОСОБА_3 , скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу майнових прав, видане 26 вересня 2013 року на імя ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири, та скасувати запис про право власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано недійсними: - - протокол погодження вартості майнових прав від 25 липня 2013 року, підписаний ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдинг», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині участі ОСОБА_3 як покупця квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; - акт № 189 реалізації майнових прав на квартиру від 29 липня 2013 року, підписаний ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдинг», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині участі ОСОБА_3 як покупця квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; - акт-підтвердження прийому-передачі квартири від 29 липня 2013 року, підписаний ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдинг», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині передачі ОСОБА_3 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; - скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 100000640, видане 26 вересня 2013 року на ім`я ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Журавльова М.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку, що спірна квартира є спільним майном подружжя, не врахувавши, що квартира набута відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за державною програмою фінансування будівництва (придбання) доступного житла та за підтримки держави, яка і надала кошти. Саме відповідачі як сім`я із двох осіб перебували на обліку як особи, що потребують поліпшення житлових умов, саме вони удвох приймали участь у програмі державного кредитуавння і саме на них держава виділяла кошти із відповідного розрахунку на кожного члена сім`ї, і відповідно саме у них виникло право на вказану квартиру. Відповідно набуття прав на вказану квартиру можливо було виключно відповідачами, а не позивачем, який не перебував на обліку, оскільки мав своє житло і не потребував поліпшення житлових умов. Окрім того, суд помилково не застосував прозовну давність, оскільки позивач добре знав про отирмання квартири відповідачами ще у 2013 році, коли він та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

- 3 -

Позивач ОСОБА_2 в особі представниці адвокатки Ященко І.О. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Журавльов М.М. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати оскаржуване рішення Голосіївського районного суду міста Києва як незаконне.

Позивач ОСОБА_2 та його представниця адвокатка Негребецька Ю.Е. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідач ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдинг» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Третя особа - Іпотечний центр в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» належно повідомлений про розгляд справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на його офіційну електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив.

Щодо відповідача ОСОБА_3 , то судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_1 із 21 травня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 10 липня 2014 року.

В період шлюбу відповідачка ОСОБА_1 уклала з Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» договір № 390 від 13 жовтня 2011 року про обслуговування коштів для будівництва доступного житла.

Відповідно до п.п.2.1, 2.4, 2.8 зазначеного договору, предметом правочину є домовленність сторін щодо обслуговування коштів з метою фінансування будівництва

- 4 -

доступного житла за державної підтримки та отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , державна підтримка надається у розмірі 113426 грн., частка грошових коштів ОСОБА_1 , необхідних для будівництва доступного житла за державної підтримки становить 307722 грн.

31 жовтня 2011 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, на виконання умов якого покупець - ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити за купівлю майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 421147 грн., з яких державна підтримка становить 113426 грн., частка, яку має внести ОСОБА_1 - 307722 грн.

Згідно п.10.1 цього договору ОСОБА_1 посвідчила, що грошові кошти, що передаються у якості сплати за майнові права на квартиру є спільною сумісною власністю подружжя, тобто її з ОСОБА_2 , який окремою заявою, надав згоду на придбання майнових прав на квартиру.

ОСОБА_1 внесла грошові кошти у сукупному розмірі 307722 грн. на виконання умов вищезазначеного договору на банківський рахунок.

25 липня 2013 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 було підписано протокол погодження вартості майнових прав згідно п.6.4. договору купівлі-продажу майнових прав не нерухоме майно від 31 жовтня 2011 року, відповідно до якого сторони визначили вартість одного квадратного метру квартири АДРЕСА_1 .

29 липня 2013 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 підписано акт № 189 реалізації майнових прав на квартиру шляхом прийому передачі квартири згідно договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заявили про необхідність реалізації майнових прав, що випливають з договору купівлі-продажу майнових прав № б/н від 31 жовтня 2011 року, та приймають, а ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» визнає їх та на реалізацію вказаних прав передає покупцям квартиру АДРЕСА_1 у спільну часткову власність у рівних частках. На виконання зазначеного між сторонами цього ж дня підписано акт - підтвердження прийому-передачі квартири.

26 вересня 2013 року на підставі зазначених документів відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_3 видані свідоцтва про право власності на зазначену квартиру по 1/2 частки, а також зареєстровано за ними право власності на ці частки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовува свої висновки тим, що проаналізувавши зміст договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, укладеного 31 жовтня 2011 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 , прийшов до висновку про порушення права позивача. При цьому суд звернув увагу, що відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на гроші, які були використані на придбання спірної квартири. Так само, відповідачами ОСОБА_3 і ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» не надано обгрунтованого роз`яснення того, чому оспорювані позивачем протоколи та акти були підписані особою, яка не зазначена як сторона у даному договорі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

- 5 -

З матеріалів справи вбачається, що договорір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, був укладений 31 жовтня 2011 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 , у зв`язку із участю забудовника ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» у Державній цільовій соціально-економічній програмі будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, затвердженої постановою КМ України № 1249 від 11 листопада 2009 року, та відповідно до договору про будівництво доступного житла № 1, укладеного 21 липня 2011 року між Іпотечним центром в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» і забудовником.

Згідно положень Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, затвердженої постановою КМ України № 1249 від 11 листопада 2009 року, метою програми є підвищення рівня забезпечення громадян, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до законодавства, житлом шляхом удосконалення існуючого та запровадження нового ефективного фінансово-інвестиційного механізму державної підтримки будівництва (придбання) доступного житла.

Відповідно до Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, постановою КМ України № 140 від 11 лютого 2009 року затверджено Порядок забезпечення громадян доступним житлом (з послідуючими змінами), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно п.1 Порядку цей порядок визначає механізм забезпечення громадян доступним житлом шляхом надання державної підтримки, яка полягає у сплаті державою 30 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або надання пільгового іпотечного житлового кредиту (далі - державна підтримка).

У п.2 цього Порядку міститься визначення термінів, зокрема: нормативна площа - максимальна площа житла, з розрахунку якої надається державна підтримка, яка становить 21 кв.м. загальної площі житла на одну особу та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю; об`єкт фінансування - об`єкт житлового будівництва чи квартира в об`єкті житлового будівництва; члени сім`ї громадянина - чоловік (дружина), батьки, діти, у тому числі усиновлені, баба, дід, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у складі сім`ї громадянина.

Згідно п.4 Порядку державна підтримка надається зокрема шляхом сплати за рахунок коштів державного та/або місцевого бюджету 30 % вартості нормативної площі доступного житла. При цьому громадянин вносить на свій поточний рахунок, відкритий в уповноваженому банку, кошти в обсязі 70 % вартості нормативної площі доступного житла.

Згідно п.8 цього Порядку право на державну підтримку мають громадяни: - які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та визначені центральними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які ведуть зазначений облік, такими, що мають право на доступне житло; - середньомісячний грошовий дохід яких (заробітна плата, пенсія, соціальна та матеріальна допомога, стипендія та інші соціальні виплати, дохід від підприємницької, наукової, викладацької, творчої діяльності та іншої незалежної професійної діяльності, усі види винагород, грошове забезпечення військовослужбовців, дивіденди, проценти, роялті, дохід від відчуження цінних паперів та корпоративних прав) разом з членами їх сімей з розрахунку на одну особу не перевищує п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати у відповідному регіоні, розрахованого згідно з даними Держстату.

Згідно п.9 цього Порядку виконавець для надання державної підтримки укладає:

- з уповноваженими ним банками - договори про співпрацю щодо відкриття та обслуговування поточних рахунків громадян для надання державної підтримки, в яких обов`язково передбачається умова стосовно безспірного списання виконавцем з поточного

- 6 -

рахунка громадянина коштів для будівництва (придбання) доступного житла;

- із забудовником - договір про резервування житлової площі та/або договір про сприяння у будівництві, а також договір про будівництво (придбання) доступного житла. Сума відшкодування витрат за часткове виконання функцій замовника виконавцем, яка визначається у кожному із зазначених договорів, становить не більш як 0,4 відсотка вартості договору;

- з громадянином - договір про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла, відповідно до якого громадянин доручає виконавцю розпоряджатися коштами на поточному рахунку, які складаються з суми вартості об`єкта фінансування та суми винагороди (відшкодування). Сума винагороди (відшкодування) за обслуговування коштів, яка визначається у кожному із зазначених договорів, становить не більш як 0,7 відсотка вартості договору.

Відповідно до п.2 Порядку використання коштів державного бюджету для надання державної підтримки з метою будівництва (придбання) доступного житла, затвердженого наказом Міжрегіонбуду № 73 від 09 червня 2011 року, бюджетні кошти спрямовуються на надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла громадянам, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та визначені центральними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які ведуть зазначений облік, такими, що мають право на доступне житло (далі - надання державної підтримки).

Одержувачами бюджетних коштів та відповідальними виконавцями заходів Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, є Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та її регіональні управління (п.3 Порядку).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що надання державних коштів здійснюється виключно на будівництво (придбання) житла для громадян, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та визначені відповідними органами, які ведуть зазначений облік, такими, що мають право на доступне житло.

Відповідно з огляду на кількість таких членів сім`ї здійснюється розрахунок як площі квартири (21 кв.м. на одну особу та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю), так і відповідний розмір коштів, які фінансує держава.

Тобто, на користь вказаних громадян, які приймають участь у Державній програмі, держава надає кошти як внесок у вартість житла, і як наслідок ці громадяни мають право на отримання житла у власність.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 разом із повнолітнім сином ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 та перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим вирішили взяти участь у Державній цільовій соціально-економічній програмі будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017.

ОСОБА_1 надала відповідні документи і уклала з Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» договір № 390 від 13 жовтня 2011 року про обслуговування коштів для будівництва доступного житла.

Згідно п.2.7 цього договору державна підтримака надається ОСОБА_1 на двох членів її сім`ї (вона та син) та з урахуванням загальної нормативної площі житла на сім`ю - 52,5 кв.м. та граничної вартості 1 кв.м. - 7990 грн.

Згідно п.2.8 цього договору державна підтримка надається у розмірі 113426 грн., частка грошових коштів, які має внести ОСОБА_1 становить 307722 грн.

31 жовтня 2011 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання

- 7 -

«Ліко-Холдинг» і ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, на виконання умов якого покупець - ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити за купівлю майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 421147 грн., з яких державна підтримка становить 113426 грн., частка, яку має внести ОСОБА_1 - 307722 грн.

Згідно п.2.1. продавець ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» є учасником Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, затвердженої постановою КМ України № 1249 від 11 листопада 2009 року, та діє відповідно до договору про будівництво доступного житла № 1 від 21 липня 2011 року.

Відповідно до умов наведених договорів держава профінансувала кошти на будівництво113426 грн., ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 307722 грн.

Отже, відповідно до укладених договорів держава надала кошти на користь сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у відповідному розмірі з урахуванням нормативної площі житла та його граничної вартості.

Посилання представниці позивача адвоатки Негребецької Ю.Е. на те, що у договорі з Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 13 жовтня 2011 року малася на увазі сім`я ОСОБА_1 із двох осіб з урахуванням ОСОБА_2 колегія суддів відхиляє, оскільки як вище вказувалося згідно наведених нормативних документів державна підтримка надається виключно особам, які зареєстровані за однією адресою і перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов.

Позивач не був зареєстрований разом із ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 , як і не перебував на квартирному обліку як особа,що потребує поліпшення житлових умов, а відтак не мав права на отримання державної підтримки у вигляді фінансування 30 % вартості житла.

Відповідно на нього кошти не виділялися.

За інформацією, наданою Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на адресу ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» (лист від 26 червня 2012 року № 1218), особами, які потребували поліпшення житлових умов, тобто перебували на обліку і в інтересах яких укладено наведені вище договори є відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

За таких обставин, з огяду на виділення коштів на користь цих осіб, ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» правомірно склав протокол погодження вартості майнових прав від 25 липня 2013 року, акт № 189 реалізації майнових прав на квартиру від 29 липня 2013 року, акт-підтвердження прийому-передачі квартири від 29 липня 2013 року, з відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , на сім`ю яких виділялися кошти.

Отже, вказані особи правомірно отримали свідоцтва про право власності на нерухоме майно, які ніяким чином не порушують прав позивача.

З огляду на доречні аргументи позивача щодо того, що внесена ОСОБА_1 частка коштів для придбання житла у розмірі 307722 грн. була їх спільною сумісною власністю, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Позивач не був учасником неведених вище договорів, укладених між ОСОБА_1 та Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», а також між ОСОБА_1 і ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко-Холдинг» відповідно до Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, а відтак у позивача не виникло безпосереднього права на

- 8 -

отримання (оформлення) спірної квартири у власність.

Водночас, встановлено, що внесена ОСОБА_1 частка коштів для придбання житла у розмірі 307722 грн. є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу спільного майна подружжя їх частки визнаються рівними (ст.70 СК України).

Оскільки 1/2 частина спірної квартири набута відповідачкою ОСОБА_1 в період зареєтрованого шлюбу з відповідачем, в тому числі з урахуванням їх спільних коштів на фінансування будівництва, то дана частка квартири належить до спільної сумісної власності подружжя і підлягає розподілу в загальному порядку як майно подружжя шляхом заявлення відповідних вимог про визнання права власності за позивачем на відповідну частку квартири, сплату компенсації, тощо на розсуд позивача, а не шляхом визнання недійсними оспорюваних позивачем актів та протоколів і свідоцтва на ім`я ОСОБА_3 , як помилково вважає позивач.

При цьому вимога позивача про визнання майнових прав на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 не є належним способом захисту і не призведе до повновлення прав позивача, оскільки набуті одним із подружжя відповідачкою ОСОБА_1 майнові права станом на час подачі ОСОБА_2 позову трансформувалися у право власності на 1/2 частину квартири і майнові права припинили своє існування.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах спарви, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з викладених вище підстав.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої

- 9 -

суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Хлдинг», третя особа без самостійних вимог - Іпотечний центр в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання майнових прав, визнання протоколу погодження вартості майнових прав, акту прийому-передачі та акту реалізації майнових прав недійсними, скасування свідоцтва та запису про державну реєстрацію права власності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: