Справа № 331/4531/22
Провадження 2/336/959/2023
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 січня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як Орган опіки та піклування про збільшення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини матір`ю, -

встановила:

Представник позивача адвокат Коломоєць І.В. звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаною позовною заявою, в якій просить: 1) змінити призначений за постановою Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2022р. у справі № 323/2198/21, розмір аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; 2) визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_4 за місцем її реєстрації або проживання.

Разом з позовом адвокатом подано заяву про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2022 (провадження№2/331/2136/2022) матеріали позову з додатками було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

У позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а й мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Від змісту позовної заяви залежать дії суду щодо вирішення питання проведення подальших процесуальних дій по розгляду справи по суті, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовних вимог залежить і позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, для реалізації якого має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Тому позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо дотримання процесуального порядку форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 263-267 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Розглянувши вказану позовну заяву вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України, а тому згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Так, позивачка не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивачки до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Так, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, згідно ст. 175 цього Кодексу позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Однак, позивачкою подано позов без дотримання вказаних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Із прохальної частини позовної заяви видно, що позивачка просить збільшити розмір встановлених постановою Запорізького апеляційного суду аліментів та визначити місце проживання сина разом із собою.

Однак, в порушення вимог ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у позові не викладено обставин і не зазначено доказів, яким чином пов`язані між собою підставами виникнення або поданими доказами позовні вимоги, оскільки вимоги про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і вирішення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів не залежить від вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог ст. 161 СК України.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Належним доказом зареєстрованого місця проживання фізичної особи є довідка відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Так, згідно позову, позивачка разом з сином будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мають зареєстроване місце проживання/перебування як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Шевченківського району м. Запоріжжя, а відтак територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

З огляду на вказане, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів можуть бути предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Разом з тим, згідно позову, відповідач ОСОБА_2 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що не відноситься до території Шевченківського району м. Запоріжжя, а відтак територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, згідно позову місцем фактичного проживання відповідача зазначено: АДРЕСА_4 , що також не відноситься до території Шевченківського району м. Запоріжжя, а відтак територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ч.6,7 ст.188 ЦПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з позивачкою, не можуть бути предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, оскільки в такому разі будуть порушені правила підсудності розгляду вказаної справи, що відповідно до положень ч.1 ст.378 ЦПК України, передбачає скасування судового рішення в подальшому, якщо рішення буде прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини у конкретному випадку не можуть бути роз`єднані, оскільки остання вимога не може розглядатись Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

В такому разі, позивачка повинна уточнити свої позовні вимоги, оскільки спільний розгляд вимоги про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання сина разом з нею, не можуть бути предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, з причини того, що відповідач має зареєстроване та фактичне місце проживання, яке не відноситься до території Шевченківського району м. Запоріжжя, а відтак територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, при розгляді спору щодо визначення місця проживання дитини обов`язковим є залучення органу опіки та піклування за місце реєстрації/проживання дитини і надання ним відповідного висновку, тобто збільшується обсяг учасників справи, що ускладнює вирішення справи в цілому.

Позивачкою не залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківську району як орган опіки та піклування, оскільки позивачка та її син мають зареєстроване місце проживання/перебування (згідно довідки ВПО) саме на території Шевченківського району м. Запоріжжя.

Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, стаття 159 СК України встановлює право батьків на визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з положеннями ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, зазначене питання вирішується судом або органом опіки та піклування, в разі якщо між сторонами існує спір.

З тексту позовної заяви не вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін.

Позивачкою, крім того, не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між нею та ОСОБА_2 як батьком дитини існує спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , зважаючи на те, що позивачка разом з сином будучи зареєстрованими за однією адресою: АДРЕСА_1 , фактично мають спільне зареєстроване місце проживання/перебування як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, позивачка в позовній заяві не зазначила, в чому спірність правовідносин, що склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, чим це підтверджується і чому не може бути вирішено сторонами у безспірному порядку.

До того ж, з урахуванням вищезазначених положень СК України, вбачається, що в межах позовної заяви про збільшення розміру аліментів, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини, у разі наявності спору між батьками.

Суддя звертає увагу, що вимога про визначення місця проживання дитини при відсутності спору з цього приводу між подружжям є зайвою, а тому позивачці слід визначитись з необхідністю заявлення такої вимоги.

Виходячи з наведеного, позивачці необхідно визначитися зі своїми позовними вимогами, навести обґрунтування цих позовних вимог та зазначити докази на підтвердження кожної обставини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо, зокрема, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Однак, в порушення вказаних норм закону позивачкою не додано до позовної заяви відповідних письмових доказів, якими б обґрунтовувалися її вимоги.

Також, позивачка не вказує, чи зверталася вона або відповідач до органу опіки та піклування з питання визначення місця проживання дитини, які заходи органом опіки та піклування вживались, у протилежному випадку не долучено вмотивованої відмови даного органу у розгляді його звернення.

В позовній заяві відсутнє підтвердження про те, що позивачкою не вживалися заходи досудового врегулювання спору, якщо такі заходи проводились, та відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Позивачкою також не обґрунтовані підстави об`єднання в одному провадженні заявлених позовних вимог, оскільки розгляд цих вимог в одному провадженні може безпідставно затягнути розгляд справи в частині збільшення розміру стягуваних аліментів, оскільки для вирішення питання про місце проживання дитини, зокрема, необхідно подати суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення питання про те з ким саме доцільно залишити проживати сина, якому передує збір ряду документів, обстеження житлових умов обох батьків, засідання опікунської ради, тощо.

Крім того, згідно з ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI)).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Аналогічне положення міститься в п. 10 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014, згідно якого подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Абзацом 3 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481 гривня.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі .3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», при подачі позову щодо збільшення розміру аліментів звільнена від сплати судового збору, то нею повинно бути сплачено судовий збір за вимогу про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Таким чином, позивач повинна була сплатити судовий збір у сумі 992,40 гривні та додати до заяви документ, який підтверджує сплату судового збору.

Разом з тим, звертаючись з вказаним позовом до суду, адвокатом було подано заяву про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення по справі, яка обґрунтована тяжким матеріальним становищем позивачки, яке викликано війною, оскільки до початку військових дій в Україні остання проживала в м. Оріхів Запорізької області, яке довелось покинути через активні бойові дії. В обґрунтування вимог, до заяви долучено довідку ГУ ДФС №162 від 17.11.2022р. про відсутність у ОСОБА_1 доходів за 1-2 квартали 2022 року; Договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_5 та відповідно до п.1.2 Договору сплачує орендну плату 15 000 гривень на місяць; Довідки від 19.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_6 , мають фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: (1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або (2) позивачами є: (а) військовослужбовці; (б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; (в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; (г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; (ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або (3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаною нормою права встановлений вичерпний перелік умов, за яких можливе звільнення від сплати судового збору.

Предметом цього позову є захист прав дитини, що є умовою для звільнення від сплати судового збору.

Але, підстави, зазначені у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» про майновий стан позивача, які є підставою для звільнення її від сплати судового збору, адвокатом не доведені.

Такими доказами можуть бути, зокрема, довідка про доходи позивачки, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність у позивача права власності на майно, довідки банківських установ про відсутність депозиті, відомості про відсутність права власності на рухоме майно тощо.

Так, позивачкою/адвокатом не надані докази, які підтверджують те, що майновий стан ОСОБА_1 перешкоджає їй сплатити судовий збір, оскільки долучена до заяви довідка про доходи містить інформацію тільки про відсутність доходів позивачки у 1-2 кварталі 2022 року, не надано доказів відсутності у позивачки рухомого/нерухомого майна, банківських рахунків, депозитів, тощо.

Навпаки, згідно позову, ОСОБА_1 щомісяця витрачає 15 000 грн. на оренду квартири, а орієнтовний розрахунок витрат на сина складає 30 000 грн. на місяць, що дає суду підстави вважати, що позивачка має матеріальну можливість сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання адвоката про звільнення позивачки від сплати судового збору необхідно відмовити.

Таким чином, позивачці необхідно надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору в сумі 992,40 гривень за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом з нею, який повинно бути сплачено на наступні реквізити: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м. Зап.Шевчен/220030101, МФО 899998, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997, Банк отримувача: Казначейство України, Отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м. Запоріжжя, Рахунок отримувача: UA0008515, призначення - судовий збір.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 3 ст. 185 цього Кодексу якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 185, 258 - 261 ЦПК України,

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як Орган опіки та піклування про збільшення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини матір`ю - залишити без руху.

Надати позивачці строк п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачці, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, позовна заява буде вважатись неподаною і повертається позивачці.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова