Провадження № 2/638/1131/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Кутоманової (Ткаченко) К.С., Межирицької В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

Адвокат Кірєєв Євген Вікторович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом в інтересах ОСОБА_3 до Харківської міської ради, в якому просить суд визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_3 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01.06.2018 року позивач та третя особа уклали трудові договори з провідною студією бальних і латинських танців на Лонг-Айленді, штат Нью-Йорк, округ Нассо США, куди переїхали на тимчасове проживання з одним із батьків, ОСОБА_6 . Згідно взятих на себе зобов`язань по укладеним договорам позивачу та третій особі не дозволено було виконувати будь-які завдання, пов`язані з поїздками за межі Сполучених Штатів Америки, протягом усього терміну дії чинних договорів, які закінчувались відповідно 1 червня 2020 року. З серпня 2018 року мати позивача та третя особа почала хворіти, в лютому 2019 році стався інсульт, з березня 2019 року не змогла пересуватись, потребувала сторонньої допомоги. 26.09.2018 року помирає бабуся позивача ОСОБА_7 , яка за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира не знаходилась у власності спадкодавця (бабусі), належала Харківській міській раді, але останні дні свого життя фактично мешкала в квартирі, що була в спільній сумісній власності за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласниками вказаного нерухомого майна є ОСОБА_7 , донька ОСОБА_6 та син останньої ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_6 повідомляла позивачу та третій особі про наміри повернутися до України та написати заяву про прийняття спадщини, мала також намір звернутись до консула Генерального консульства України в Нью-Йорку із відповідною заявою, але у зв`язку з хворобою цього не сталося. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла в США, де й була похована. Остання була спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , за життя не прийняла спадкових прав на майно останньої. До складу спадкового майна входить об`єкт нерухомості 1/3 квартири АДРЕСА_3 . 24.09.2019 року позивач та третя особа оформлюють довіреність ОСОБА_8 з питань оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 .. Під час оформлення спадкових прав на вказане майно виявилось, що довіреності недостатньо для оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_5 05.11.2019 року позивач та третя особа оформлюють ще одну довіреність ОСОБА_8 .. В березні 2020 року представник за довіреністю позивача та третьої особи ОСОБА_8 звернувся з відповідними документами до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою нотаріуса від 12.03.2020 року ОСОБА_8 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неприйняттям спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подали заяви та за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали і не були зареєстровані.

До суду надійшов відзив від представника Харківської міської ради, згідно змісту якого вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що неможливість звернутися до нотаріальної контори спростовується тим, що пунктом 3.5 глави 10 частини ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено можливість спадкоємцем подати до нотаріальної контори письмової заяви про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку. Вказаним Порядком визначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідності надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Окрім того, Порядком передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. Натомість в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач скористався наданим йому правом звернутися у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії. Також згідно Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Вказує, що позивачем не доведено, що був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в США, доказів, які б свідчили про перешкоду подання такої заяви, позивачем не надано. Вказує що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними заявами, які були повернуті або залишені без розгляду. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача до суду надана відповідь на відзив, в якій зазначив про свою незгоду з доводами представника відповідача. Посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково зазначивши, що позивач, працюючи за контрактом тривалий строк в США, залишається громадянином України та податковим резидентом України, який представляє Україну на своїх теренах в США і входить в територіальну громаду міста Харкова. Обставини пропуску строку наведені у позовній заяві просив визнати поважними та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача до суду надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив що позивач не довів, що був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в США або направити відповідну заяву до нотаріуса на територію України засобами поштового зв`язку, а тому позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою судді від 24.11.2021 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

ОСОБА_8 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, повідомив суду, що позивач у даній справі є його рідним сином, а третя особа прийомним сином. ОСОБА_3 переїхав до Америки у 2017 році, а ОСОБА_4 у 2015 році. Їхня мати приїхала у 2016 році, де прожила 2 роки. Бабуся позивача зі сторони матері - ОСОБА_5 померла у 2018 році, в цей час у матері позивача був інсульт, сини не знали що робити, займались лікуванням останньої. ОСОБА_9 не пішла до консульства, оскільки хворіла з 2014 року, практично не пересувалась, вона постійно синам говорила, що подасть заяву, а синам було не до цього. Свідок запропонував вирішити питання спадкування на території України, тому вони оформили на нього довіреність.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, допитавши свідка, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №14202.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Позивач у даній справі - ОСОБА_3 є онуком померлої, що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.06.1961 року, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.09.2007 року.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 , яка є дочкою ОСОБА_5 та мати ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Витягу про смерть від 16.04.2019 року сертифікат №156-19-016208.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Позивач є онуком померлої бабусі ОСОБА_5 та спадкоємцем п`ятої черги.

При зверненні ОСОБА_8 , який діяв від імені позивача на підставі довіреності, до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.03.2020 року у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253, ч. 3, 5 ст. 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивач як спадкоємець за законом п`ятої черги не був позбавлений права подати заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі, шестимісячний строк на подачу позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі почав свій перебіг 27 вересня 2018 року та закінчився 27 березня 2019 року.

Представник позивача зазначає, що позивачем пропущений встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 через перебування за межами України на тимчасовому проживанні у Сполучених Штатах Америки, що було викликано укладенням трудового договору з провідною студією бальних і латинських танців на Лонг-Айленді, штат Нью-Йорк, округ Нассо США, участю у різних змаганнях та концертах, а також хворобою та смертю матері ОСОБА_6 , в підтвердження чого до суду стороною позивача надано довідку лікаря-остеопата від 17.05.2020 року, лист лікаря-остеопата від 16.12.2022 року

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Дослідивши надані стороною позивача документи, суд вважає, що посилання про те, що позивач перебував за межами країни і був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Діючим законодавством для громадян України, які перебувають за кордоном, встановлений спеціальний порядок подання заяви про прийняття спадщини, який передбачає кілька альтернативних варіантів оформлення та подання вказаної заяви.

Так, спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22.02.2012 №296/5). Крім цього, пунктом 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Натомість як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 не скористався своїм правом для прийняття спадщини після смерті бабусі.

Крім того, зазначені стороною позивача обставини беззаперечно не свідчать про те, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, і що такі причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що позивач не мав фізичної можливості подати у встановлений законом строк заяву нотаріусу чи консулу у розумінні положень статті 1272 ЦК України.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертає увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Враховуючи викладені обставини та наведені вище норми права, зокрема те, що поважними є причини пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, суд приходить до висновку, що наявність обставин, зазначених позивачем, не були тією підставою, яку судом можна було б визнати такою, яка об`єктивно перешкоджала звернутись йому до нотаріуса чи консула із заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі.

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як закріплено у ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі за його недоведеністю.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат розгляду справи, судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3-5, 11-13,76-81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.02.2023 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: Харківська міська рада, , м.Харків, м-н Конституціїх буд.7;

третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк