ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/92/19 Номер провадження 22-ц/814/1620/23Головуючий у 1-й інстанції Зяброва О.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року, постановлену суддею Зябровою О.Г., повний текст судового рішення складено 17 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, в особі головного лікаря Шерстюк Людмили Григорівни, про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, в особі головного лікаря Шерстюк Людмили Григорівни, про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати, в якому просила суд встановити факт її роботи на 44 ділянці з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року та стягнути з КП 18-тої місцевої поліклініки на її користь 20 060 грн.

Позов мотивовано тим, що вона з 01.08.2008 року по 21.08.2012 року працювала дільничим лікарем у 18 поліклініці на дільниці №45. Додатково працювала також на 44 ділянці з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року безоплатно. Ій не оплатили роботу: лікаря на 44 дільниці з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року у розмірі 6 868 грн.; за роботу без медсестри з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року 4 454,40 грн.; за медсестру ОСОБА_2 в 2011 році на 45 дільниці - 1350 грн.; за 25.07.12 року - 34 грн.; за проїзд у маршрутці на 45 дільницю за 2008-2012 роки та на дільницю 44 на загальну суму 7 354 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, в особі головного лікаря Шерстюк Л.Г., про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати(т.1 а.с. 126-128).

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року, справу направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова для продовження розгляду (т.1 а.с. 171-172).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, в особі головного лікаря Шерстюк Л.Г., про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати (т.2 а.с. 68-72).

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Оджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 травня 2020 року скасовано, справу направлено до Оджонікідзевського районного суду міста Харкова для продовження розгляду (т.2 а.с. 105-108).

РішеннямОрджонікідзевського районного суд м. Харкова від 15 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міської поліклініки № 18» Харківської міської ради, в особі головного лікаря Шерстюк Людмили Григорівни, про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт її роботи на 44 дільниці Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року. Тому не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині. Оскільки суд першої інстанції відмовляє у задоволенні вимог про встановлення факту роботи ОСОБА_1 на 44 ділянці Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року, то не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення заробітної плати за вказаний період.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не вивчив матеріали справи. Вказує, що міський відділ охорони здоров`я перевірив її роботу і виніс рішення, що вона працювала за другого лікаря, як зазначено на сторінках 67,85,97 справи. Другим доказом її роботи за іншого лікаря є свідки, її знайомі та реєстратор, як зазначено на сторінках 121,123,124 справи, на сторінці 30 справи є наказ, за яким лікар ОСОБА_3 працювала на 0,75 ставки (лише на прийомі), на сторінці 31 є наказ №68 про звільнення ОСОБА_3 з 29.03.2012 року з роботи, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ходити на роботу не могла.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.06.2021 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (т.3 а.с. 41).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.07.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 28.10.2021 року о 14-20 год., з повідомленням учасників справи (т.3 а.с. 55).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.3 а.с. 67).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 25.01.2023 року об 11-40 год., з повідомленням учасників справи (т.3 а.с. 68).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явився представник відповідача, 23.01.2023 року надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 наказом головного лікаря міської поліклініки №18 Орджонікідзевського району м. Харкова №117-К від 01.08.2008 року прийнята дільничним лікарем-терапевтом IV терапевтичного відділення, що не оспорюється сторонами (т.2 а.с. 9).

Наказом головного лікаря Харківської міської поліклініки №176-К від 11.10.2011 року ОСОБА_1 , лікарю-терапевту дільничному IV терапевтичного відділення, дозволено сумісництво 0,25 ставки лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_3 з 11.10.2011 року; підстава - заява ОСОБА_1 (т.1 а.с. 11).

Наказом головного лікаря Харківської міської поліклініки №191-К від 01.11.2011 року ОСОБА_1 , лікарю-терапевту дільничному IV терапевтичного відділення, знято сумісництво 0,25 ставки лікаря-терапевта дільничного з 01.11.2011 року; підстава - заява ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 року у справі №2029/8101/12, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2013 року, встановлено, що наказом головного лікаря Харківської міської поліклініки №18 за №187 від 09.12.2011 року ОСОБА_1 притягнута до дисциплінарної відповідальності, їй оголошена догана за порушення трудової дисципліни, що виразилося у невиконанні вимоги пп.4 п.3.1 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Харківської міської поліклініки №18 від 24.03.2011 року, які передбачають обов`язок працівників поліклініки дотримуватись виконання професійних обов`язків, які встановлені законодавством, посадовою інструкцією, а також у порушенні п.2.4 посадової інструкції лікаря-терапевта про обов`язок дільничного лікаря-терапевта надати швидку невідкладну медичну допомогу хворим, незалежно від їх місця проживання, у випадках безпосереднього звернення при виникненні гострих станів, травм або отруєнь, у невиконанні п.2.9 вказаної інструкції щодо забезпечення раннього виявлення, діагностики і лікування інфекційних захворювань при зверненні за медичною допомогою (т.1 а.с. 85-95).

Наказом №164-К від 21.08.2012 року ОСОБА_1 звільнена з посади лікаря-терапевта дільничного IV терапевтичного відділення 21.08.2012 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку ( п. 4 ст. 40 КЗпП України) (т.2 а.с.10).

У мотивувальній частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 року у вище вказаній справі зазначено, що п.2.4 посадової інструкції лікаря-терапевта передбачено обов`язок дільничного лікаря-терапевта надати швидку невідкладну медичну допомогу хворим, незалежно від їх місця проживання (т.1 а.с. 87).

Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року у справі №638/14158/13-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного лікаря комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська полікліника №18» Шерстюк Людмили Григорівни, медичних сестер ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати (т.2 а.с. 15-16). Рішення набрало законної сили.

З мотивувальної частини зазначеного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року вбачається, що у відповідності з п.2.30. посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного, затвердженої головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» від 03.03.2011 року, лікар-терапевт дільничний виконує накази та усні розпорядження адміністрації поліклініки, завідувача відділенням, в тому числі про перерозподіл навантаження на амбулаторному прийомі та обслуговування населення на дому у разі відсутності лікарів на інших дільницях.

Відповідно до акту позапланової перевірки додержання КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 22-30 квітня 2013 року №20-01-655/0519 територіальної державної інспекції з питань, викладених у зверненні ОСОБА_1 , та фактів покладання на ОСОБА_1 іншої роботи, яка не передбачена трудовим договором, виявлено не було.

Дзержинський районний суд м. Харкова, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , у рішенні від 14.10.2014 року у справі №638/14158/13-ц посилався на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 виконувала роботу за інших працівників поліклініки (т. 2 а.с.16).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача ОСОБА_1 стосовно заявлених нею позовних вимог, оскільки ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд першої інстанції наголосив, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є встановлення факту роботи ОСОБА_1 на 44 ділянці з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року та стягнення з КП 18-ї місцевої поліклініки на її користь 20 060 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, позивач не довела належними та допустимими доказами позовні вимоги, які полягають у встановлені факту її роботи на 44 ділянці Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради з 16.01.2012 року по 21.08.2012 року, тому суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні. Вимога позову про стягнення 20 060 грн. як заробітної плати у спірний період є похідною від основної вимоги, тому вона також е підлягає задоволенню.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року у справі №638/14158/13-ц, предметом позовних вимог у ній, у т.ч., були і вимоги про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за виконану роботу медичної сестри на прийомі хворих на дільниці №45 з січня 2012 року по 21.08.2012 року у розмірі 4 500 грн., за роботу за викликами хворих на дільниці №44 з січня 2012 року по 21.08.2012 року у розмірі 5 600 грн., за роботу медичної сестри на дільниці №44 з січня 2012 року по 21.08.2012 року у розмірі 4 800 грн. У вказаній справі судом встановлено, що позивач не надала суду доказів того, що нею виконувалася робота за інших працівників поліклініки, та вказана робота підлягає оплаті (т.2 а.с. 16).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року у справі №638/14158/13-ц у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 09.01.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного лікаря комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська полікліника № 18» Шерстюк Л.Г., медичних сестер ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати. Рішення набрало законної сили, є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що міський відділ охорони здоров`я перевірив її роботу і виніс рішення, що вона працювала за другого лікаря, як зазначено на сторінках 67,85,97 справи, то ці доводи не заслуговують на увагу та не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що другим доказом її роботи за іншого лікаря є свідки, її знайомі та реєстратор, як зазначено на сторінках 121,123,124 справи, на сторінці 30 справи є наказ, за яким лікар ОСОБА_3 працювала на 0,75 ставки (лише на прийомі), на сторінці 31 є наказ №68 про звільнення ОСОБА_3 з 29.03.20112 року з роботи, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ходити на роботу не могла, то ці доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції, який повно і всебічно дослідив їх та дав відповідну правову оцінку, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов