Справа № 604/927/22
Провадження № 2/604/35/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши в залі суду в сел. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: с. Остап`є Тернопільський район Тернопільська область; РНКПП НОМЕР_1 ), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), Скалатської територіальної громади (юридична адреса: м. Скалат, вул. Грушевського, 2, Тернопільська область), про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Драус О.О., звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , Скалатської територіальної громади, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також просить визнати за нею право власності на 1/3 частку цього будинковолодіння як за членом колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача покликався на те, що по документах архівного фонду «Остап`ївська сільська рада» згідно господарських книг с. Остап`є значиться домогосподарство ОСОБА_5 , 1947 року народження голова господарства, разом з якою проживали ОСОБА_2 , 1969 року народження син, ОСОБА_6 , 1972 року народження донька, ОСОБА_4 , 1950 року народження чоловік. Однак в свідоцтві на право особистої власності на зазначений житловий будинок зазначено 5 членів колгоспного двору. Позивач вважає, що ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , не може бути членом колгоспного двору, а відповідач ОСОБА_2 до введення в дію Закону України «Про власність», будучи повнолітнім та працездатним, протягом трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, тому житловий будинок та належні до нього будівлі та споруди в АДРЕСА_2 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 , а членами є ОСОБА_6 (після одруження ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 , які правомірно набули майнових прав і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору і їм належить по 1/3 частки у майні. Тому, їхні частки, виходячи із свідоцтва на право особистої власності, що видане 30 вересня 1992 року, не відповідають дійсності у зв`язку із невірним зазначенням відомостей у погосподарських книгах Остап`ївської сільської ради. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_1 стала єдиним спадкоємцем згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 18 квітня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину, проте із заявою про видачу свідоцтва на частку житлового будинку в АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_4 , як члену колгоспного двору ОСОБА_1 не зверталася, оскільки усі вважали, що згідно наявного свідоцтва на право особистої власності єдиним власником спірного будинковолодіння є мати позивача ОСОБА_5 . Зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім`єю, проте шлюбу між собою не реєстрували, а для позивача ОСОБА_4 був вітчимом, членом сім`ї з яким вони були пов`язані спільним побутом, а на випадок смерті ОСОБА_4 залишив ОСОБА_1 спадкоємцем належного йому майна.

28 листопада 2022 року представником позивача адвокатом Драус О.О., подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій просять встановити факти постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Позивач подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Скалатської ТГ подав заяву, в якій заперечень щодо позову не навели, справу просять розглянути без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову одним з відповідачів, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року на підставі рішення виконкому Остап`євської Ради народних депутатів №34 від 29.09.1992 року, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, що складається з 5-ти членів, головою якого є ОСОБА_5 . Відповідно до реєстраційного напису, цей житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 5-ти членів, головою якого є ОСОБА_5 , та записаний 30.09.1992 року в реєстрову книгу №1 стор. №194 за реєстром №194.

До складу цього колгоспного двору станом на 1991 року входили: ОСОБА_5 , 1947 року народження голова господарства, разом з якою проживали ОСОБА_2 , 1969 року народження син, ОСОБА_6 , 1972 року народження донька, ОСОБА_4 , 1950 року народження чоловік, що підтверджується довідкою №937, виданою 03 жовтня 2022 року архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації (Фонд №57).

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів.

Таким чином, виходячи з інформації, що міститься в архівній довідці №937 від 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 належало по 1/4 частці (кожному) будинковолодіння по АДРЕСА_2 , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору.

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після закінчення 8 класу, продовжив навчання у місті Тернополі, де і проживав. Після закінчення навчання, та після досягнення 18 років (07 червня 1987 року), залишився проживати та працювати в місті Тернополі. Будь-якою працею чи коштами у веденні спільного господарства не допомагав, будинковолодінням не цікавився, а в травні 2022 року офіційно був знятий з реєстрації за вказаною адресою.

Такі твердження позивача відповідачем ОСОБА_2 визнаються в повному обсязі, про що він зазначив у заяві, поданій до суду 10.11.2022 року, де також вказав, що витребовувати свою частку з колгоспного двору не бажає, позов визнає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 1987 року не проживав у житловому будинку АДРЕСА_2 , тобто, до введення в дію Закону України «Про власність», будучи повнолітнім та працездатним, протягом трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому втратив право на частку у майні двору.

Таким чином, житловий будинок та належні до нього будівлі та споруди в АДРЕСА_2 , дійсно належали колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5 , а членами були ОСОБА_6 (після одруження ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , які правомірно набули майнових прав і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору, та їм належить по 1/3 частці у майні.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24 вересня 2010 року Остап`ївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за заповітом до його майна земельної ділянки, є ОСОБА_1 , що вбачається з копії спадкової справи №26/2011, наданої 13.03.2023 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І.

Відповідно до копії довідки №340, виданої в квітні 2011 року виконкомом Остап`ївської сільської ради, яка міститься у копії спадкової справи №26/2011, на час смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з ним в житловому будинку по АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - співжителька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 не родичка.

Як вбачається із заяв ОСОБА_8 , 1944 р.н., та ОСОБА_9 , 1944 р.н., біля них по сусідству, а саме в житловому будинку по АДРЕСА_2 , проживає ОСОБА_1 . Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1987 року з ними проживав ОСОБА_4 , який був чоловіком ОСОБА_5 , проте шлюб вони не реєстрували. ОСОБА_4 також був як рідний батько для ОСОБА_1 , вони вели спільний побут, разом утримували житло. Інших дітей у ОСОБА_4 не було.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Крім того, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, суд бере до уваги ознаки, що містяться у визначенні поняття домогосподарства, яке закріплене у ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року, згідно якого домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, в редакції, яка діяла на день смерті спадкодавця, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_4 разом проживали та вели спільне господарство з 1987 року, тобто більше ніж за 5 років до моменту смерті ОСОБА_4 , інших спадкоємців у нього не було, а тому позивач є спадкоємцем четвертої черги до майна померлого 1/3 частки колгоспного двору по АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 04.12.2015 року склала заповіт у с. Остап`є, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно із законом буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 22.11.2021 року виконкомом Скалатської міської ради, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Єдиним спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_5 є позивач, що вбачається із копії спадкової справи №134/2022, наданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І., а тому 1/3 частки колгоспного двору по АДРЕСА_2 , яка належала померлій, успадкувала ОСОБА_1 .

Згідно з роз`ясненням приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області від 29 вересня 2022 року №52/01-16, у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

В силу вимог ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов переконання про необхідність встановлення факту постійного спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, та як наслідок, визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , з метою захисту майнового права позивача, а також захисту спадкових прав після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Крім того, як вбачається із квитанції №28 від 28 листопада 2022 року ОСОБА_1 , при поданні заяви про збільшення позовних вимог, сплатила судовий збір в сумі 496,20 грн. Однак позивач подав позов (заяву про збільшення позовних вимог), а не заяву в порядку окремого провадження та ця вимога розглядалася у позовному провадженні та виходячи із вимог п. 2) ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», до сплати позивачем підлягав судовий збір в сумі 992,40 грн, а отже з неї слід стягнути недоплачену суму судового збору в сумі 496, 20 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 346, 392, 1217, 1218, 1258, 1268, 1269, 1297 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: с. Остап`є Тернопільський район Тернопільська область; РНКПП НОМЕР_1 ), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), Скалатської територіальної громади (юридична адреса: м. Скалат, вул. Грушевського, 2, Тернопільська область), про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності, - задовольнити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 150,7 кв.м. та житловою площею 87,5 кв.м. (на 1/3 частку будинковолодіння за нею як за членом колгоспного двору, на 1/3 частку - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/3 частку - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Стягнути з ОСОБА_1 недоплачену суму судового збору - 496,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак