Провадження № 2/522/2653/23
15 березня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , співвідповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування реєстрації права власності та приведення земельної ділянки до попереднього стану,-
Одеська міська рада 28 грудня 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності та приведення земельної ділянки до попереднього стану.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності та приведення земельної ділянки до попереднього стану.
Не погодившись з ухвалою суду, представником Одеської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2020 року справу прийнято до провадження.
18 березня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає та просить суд відмовити в повному обсязі.
25 березня 2021 року з Одеського апеляційного суду надійшов лист про витребування справи для розгляду апеляційної скарги.
10 травня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивачем було пред`явлено вимоги та зазначено у якості відповідачів також ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
13 січня 2022 року справу повернуто до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року заяву прийнято до провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року підготовче провадження по справі закрито.
У судове засідання призначене на 22 грудня 2022 року сторони не з`явились. Відповідно до заяви від представника ОСОБА_1 , адвокат просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Представник позивача у зв`язку з наявністю вказаної заяви, у зв`язку з неявкою представника відповідача також просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату.
У судове засідання призначене на 09 лютого 2023 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 15 березня 2023 року.
У судове засідання призначене на 15 березня 2023 року сторони не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі про дату та час судового засідання сповіщенні належним чином.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У грудні 2019 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування запису про право власності на 28/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача за власний рахунок привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення до попереднього стану 21/100 частини, загальною площею 342,2 кв. м.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем виконано будівельно-монтажні роботи з реконструкції частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси без відповідного документа, який дає право на виконання будівельних робіт, та за відсутності документів, що свідчать про експлуатацію об`єкта нерухомості. Відповідач фактично набула право власності спільної часткової власності на спірний об`єкт як об`єкт нерухомого майна шляхом реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відсутності документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта.
Позивач звернувся до суду з позовом про скасування реєстрації права власності та приведення земельної ділянки до попереднього стану.
В позові зазначав про обмеження його законного права власника у праві розпоряджатися земельною ділянкою, оскільки відповідач самовільно зайняв дану земельну ділянку комунальної форми власності шляхом самочинної добудови домоволодіння. Реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, що є наслідком самочинного будівництва, унеможливлює знесення або приведення самочинно реконструйованого об`єкта нерухомості до попереднього стану.
Таким чином, основною вимогою Одеської міської ради, як власника земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси, є звільнення земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану, а похідною - скасування запису про право власності, оскільки її задоволення залежить від задоволення основної вимоги.
Оспорюваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на конкретну земельну ділянку, на будівлю, збудовану на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.
Одеська міська рада звернулась до суду за захистом своїх прав як власник земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси, оскільки згідно обґрунтування заявлених вимог земельну ділянку, яка знаходиться у власності Одеської міської ради, самовільно зайнято відповідачем в результаті розміщення об`єкта самочинного будівництва.
Так, Одеська міська рада звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів за наслідком виконання будівельно-монтажних робіт з реконструкції частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, чим збільшено загальну площу об`єкта нерухомого майна з 342,2 кв.м. до 396,3 кв.м.
Таким чином загальна площа вищезазначеного домоволодіння збільшилась на 71 кв.м, в тому числі і за рахунок захоплення земель територіальної громади м. Одеси.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до договору дарування від 15.02.2018 року ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_1 прийняла безоплатно у власність 21/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 342,2 кв. м;
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до договору дарування від 15.02.1992 року ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_2 прийняла безоплатно у власність 13/50 (29/100) частки домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 342,2 кв. м.;
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 28.11.2008 року № НОМЕР_1 набула право спільної часткової власності на 45/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 342,4 кв. м.;
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до договору дарування від 20.05.2009 року ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв безоплатно у власність 11/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 342,4 кв. м.
Таким чином, згідно з вищезазначеними документами власники володіли відповідними частками домоволодіння АДРЕСА_1 , його загальна площа до початку реконструкції становила 342,4 кв. м..
В подальшому, рішенням державного реєстратора Бардакова Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.05.2019 року (індексний номер: 46739052) загальна площа спірного домоволодіння збільшилася до 396,3 кв.м., а згодом на підставі рішення державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни від 13.11.2020 року про державну реєстрацію речових прав (індексний номер: 55123506) його загальна площа змінилась на 413,2 кв.м.
Також проведено наступні реєстраційні дії:
- державним реєстратором Ковач Вікторією Петрівною прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав від 24.11.2020 (індексний номер: 55304449) яким за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на 11/100 та 37/100 частки житлової будівлі відповідно;
- державним реєстратором Мельник Тетяною Іванівною прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав від 13.11.2020 (індексний номер: 55123506) яким за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 25/100 та 27/100 частки житлової будівлі відповідно.
Отже, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , що мають такі частки у їх спільній частковій власності на дане домоволодіння, загальна площа якого станом на теперішній час складає 413,2 кв.м :
- ОСОБА_4 11/100 частки;
- ОСОБА_3 37/100 частки;
- ОСОБА_2 25/100 частки;
- ОСОБА_1 27/100 частки.
02.10.2018 року видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 02.10.2018 року, з якого вбачається, що під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_2 встановлено факт проведення робіт з демонтажу існуючого внутрішньо будинкового флігелю та улаштування плитного фундаменту, що є ознаками нового будівництва.
Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з іншими співвласниками здійснено самочинну реконструкцію частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 без оформлення у встановленому законом порядку права власності або права користування земельною ділянкою, за відсутності проектної документації, яка мала розроблятись з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотримання вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів у сфері архітектурно-будівельної діяльності, без проведення контролю якості проведення будівельних робіт та їх результатів, без забезпечення комплексної безпеки будівництва у тому числі для об`єктів прилеглої забудови та навколишнього середовища при виконанні будівельних робіт, за відсутності відомостей стосовно того чи особи, які здійснювали будівництво мали право виконувати будівельні роботи, в тому числі чи мали ліцензію з відповідним переліком видів робіт, за відсутності здійснення технічного нагляду, особами, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат, проведення ними перевірки відповідності виконаних будівельно-монтажних робіт, конструкцій, виробів, матеріалів та обладнання проектів рішенням, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічних умов та інших нормативних документів.
В подальшому, рішенням державного реєстратора Бардакова Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.05.2019 року (індексний номер: 46739052) загальну площу спірного домоволодіння збільшено до 396,3 кв.м., а згодом на підставі рішення державного реєстратора Мельник Тетяною Іванівною від 13.11.2020 року прийнято про державну реєстрацію речових прав (індексний номер: 55123506) його загальна площа змінилась на 413,2 кв.м.
Серед підстав збільшення розміру загальної площі вищевказаного домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначені:
- довідка про розрахунок часток від 26.04.2019, серія та номер 26-04-01с/2019, видана ПП «Укрелтранс»;
- довідка про розрахунок часток від 22.10.2020, серія та номер 22-10-01с/2020, видана ПП «Укрелтранс».
Проте суд звертає увагу, що вищезазначені довідки не є документами, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а тільки носить інформативний характер щодо технічних характеристик об`єкта нерухомого майна.
Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що проведення будівельно-монтажних робіт з реконструкції частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 в результаті якої збільшився розмір загальної площі домоволодіння до 413,2 кв.м., відбулось без відповідного документа, який дає право на виконання будівельних робіт, та за відсутності документів, що свідчать про введення до експлуатації об`єкта нерухомості, що загалом свідчить про існування самочинного будівництва.
Зі змісту листа департаменту комунальної власності Одеської міської ради за вих. № 0119/2155-06 від 30.08.2019 вбачається, що відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель та дотримання земельного законодавства департаменту комунальної власності Одеської міської ради актом огляду земельної ділянки від 28.08.2019 року зафіксовано, що на земельній ділянці за вказаною адресою знаходиться огороджена внутрішня дворова територія, на частині якої збудовано 2-х поверховий житловий будинок, площа забудови земельної ділянки складає орієнтовно 80 кв.м.
Також у даному листі зазначено, що у Департаменті відсутня інформація стосовно прийняття рішень Одеською міською радою щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за вищевказаною адресою.
Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виконали будівельно-монтажні роботи з реконструкції частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведенні для таких цілей у встановленому законом порядку та фактично набули право спільної часткової власності на нього як на об`єкт нерухомого майна.
Крім цього, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, дозвільних документів на будівництво об`єкта нерухомого майна, в тому числі, документа, який засвідчує готовність об`єкта до експлуатації, набули право спільної часткової власності на самочинно збудовану будівлю шляхом реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року (далі Порядок).
Згідно із п. 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Так, відповідно до п. 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Однак, не зважаючи на вищевикладені приписи законодавства, проведено державну реєстрацію права власності за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказані рішення державних реєстраторів є незаконними, прийнятими з грубим порушенням встановленого порядку державної реєстрації, чим порушені права територіальної громади м. Одеси на землю, на якій розташований такий об`єкт, що є підставами для їх скасування.
Імперативна вимога законодавства щодо надання при державній реєстрації прав на новостворений об`єкт документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта зумовлена необхідністю підтвердження правомірності забудови заявником території, порядок якої встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Так, відповідно до ч. 4 ст. 26 вказаного Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно з ч. 5 ст. 26 вказаного Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
При цьому, згідно з визначеним Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядком забудови території підтвердження заявником наявності у нього права власності або користування земельною ділянкою здійснюється як на етапі отримання вихідних даних, так і на етапі отримання дозвільних документів на будівельні роботи шляхом подання документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію.
З урахуванням наведеного наявність у заявника документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, презюмує наявність у нього права власності або користування забудованою земельною ділянкою.
Водночас, здійснення державної реєстрації прав на новостворений об`єкт за відсутності такого документа створює передумови для легалізації самочинного будівництва на земельній ділянці, що знаходиться у власності інших суб`єктів.
Суд вбачає, що наявність реєстрації речових прав на нерухоме майно за вищевказаних власників порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташована самочинно збудована будівля, оскільки перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження відповідною земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Таким чином, для здійснення державної реєстрації права за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на самочинно реконструйоване домоволодіння, АДРЕСА_1 загальною площею 342, 2 кв. м. подано пакет документів, який не відповідає вимогам чинного законодавства, що виключає можливість державної реєстрації такого речового права як офіційного визнання і підтвердження державою факту виникнення у відповідача права на вказане нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. 3); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4); наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 5).
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України вищевказаного закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що для повного відновлення порушених прав необхідно скасувати:
Враховуючи те, що власники спірного домоволодіння самовільно виконали будівельно-монтажні роботи з реконструкції частини внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим зайнявши земельну ділянку, орієнтовною площею 80 кв.м. за вищезазначеною адресою, що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, суд вбачає, що земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.
Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до статей 124-126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.
Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку та державної реєстрації майнового права на неї, а відсутність у цієї особи таких документів, свідчить про самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована самочинно реконструйована ОСОБА_1 частина внутрідворового флігелю з надбудовою 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 , використовується Відповідачами за відсутності документів, оформлення яких вбачається необхідним для землекористування.
Таким чином, наявність на землях комунальної власності самочинно збудованого об`єкта унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013 року, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності.
Крім цього, відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Власник земельної ділянки відповідно до ст. 319 ЦК України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.
Відповідно до п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України до способів захисту прав на земельні ділянки належить, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Такий спосіб судового захисту спрямований на припинення порушення прав осіб, які є власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких здійснено самочинне будівництво, а також відновлює становище, яке існувало до здійснення протиправної забудови.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Оскільки самочинне будівництво домоволодіння, загальною площею 413, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та щодо якої замовник будівництва не мав жодного речового права, тому застосування інших способів захисту, зокрема, зобов`язання провести перебудову об`єкта, не відновить порушеного права територіальної громади на доступ до забудованої земельної ділянки, у зв`язку із чим така ділянка залишиться вилученою із комунальної власності.
Таким чином, самовільно зайнята Відповідачами земельна ділянка, орієнтовною площею 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради повинна бути звільнена шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану силами і за рахунок ОСОБА_1 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи процесуальну поведінку сторін, дослідивши наявні в матеріалах прави докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 , співвідповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування реєстрації права власності та приведення земельної ділянки до попереднього стану задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за власний рахунок привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення до попереднього стану домоволодіння відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «БТІ ОМР» станом на 06.10.2016 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення буде виготовлений 27 березня 2023 року..
Суддя А.В. Науменко