РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/6234/22

Провадження № 22-ц/4815/119/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач Акціонерне товариство Укрсиббанк,

особа, дії якої оскаржуються - старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коваль Я.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Надії Михайлівна на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року, постановлену в складі судді Кучиної Н.Г., у справі № 569/6234/22,

в с т а н о в и в :

У травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася у Рівненський міський суд Рівненської області з скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

поновити строк для звернення до суду із цією скаргою на дії та постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

визнати неправомірною Постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коваля Я.М. №б/н від 20.10.2010 про зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Код ) вжити заходів для припинення арешту невизначеного майна та всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коваля Я.М. №б/н від 20.10.2010, реєстраційний номер запису про обтяження 10387471 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясовано, що на невизначене майно та все її нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №б/н від 20.10.2010, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 10387471). В цей же день, 20.10.2010 о 17:01:07 год., реєстратором Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 10387471.

30.12.2010 року виконавче провадження завершене з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення. При цьому арешт, накладений на нерухоме майно не скасовано до теперішнього часу. На звернення до державної виконавчої служби заявник отримала відповідь, що скасувати арешт неможливо, оскільки виконавче провадження завершене з підстав, що не передбачали зняття з арешту з майна боржника та у зв`язку з тим, що виконавче провадження № 21949786 знищено з закінченням строку зберігання, а також надати копії матеріалів виконавчого провадження не представляється можливим.

У зв`язку із цим, скаржник вважає, що право на належне їй майно, а саме щодо вільного розпорядження ним, безпідставно обмежується, шляхом зберігання арешту, а тому такий арешт підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із цією скаргою на дії та постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Зобов`язано Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Ковалем Я.М. на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.10.2010 на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 10387471 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час здійснення виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 , як боржника, було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання. Факт обтяження її власності є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

В апеляційній скарзі ВДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що скаржником недоведена відсутність заборгованості перед сторонами виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для зняття арештів.

Суд не в повній мірі здійснив аналіз правових норм, а саме пункту 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, не зважаючи на положення ч. 1 ст. 38 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 606-XIV від 03.08.2010, що діяла на момент завершення виконавчого провадження).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує доводи останньої, просить ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам ухвала суду не відповідає.

Установлено, що у відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25.12.2009 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору та договору поруки в розмірі 62057 доларів США 29 центів, що згідно курсу Національного банку України станом на 03.07.2009 складає 474018,40 грн, неустойку в розмірі 500 грн, пеню - 2098,79 грн та судові витрати - 1952 грн.

Згідно відомостей Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_1 зареєстровано наступне обтяження: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10387471; Зареєстровано: 20.10.2010 17:01:07 за № 10387471 реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 33013, Рівненська обл.. м.Рівне, вул. Кавказька, 7, каб. 221, (0362) 63-37-88, 22-32-94. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н, 20.10.2010, Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 , Код: НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 . Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Код: 35007146, адреса 33000, Рівненська обл., м. Рівне.

30.12.2010 року виконавче провадження завершене з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Право на звернення зі скаргою до суду в рамках виконання судового рішення у цивільній справі регламентовано ст. 447 ЦПК України.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Частинами 1 та 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки повернення виконавчого документу стягувачу та вказано, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках.

При цьому у ній не зазначено такого випадку, як закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

Наведене узгоджується з правовими нормами викладеними у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) у якій зазначено, що «згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що державний виконавець, повернувши виконавчий лист у виконавчому провадженні № 21949786 стягувачу, фактично закінчив виконавче провадження, однак не зняв арешт як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження».

Установивши, що матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду, добровільного погашення боржником боргу за погодженням з кредитодавцем або відсутність майнових претензій з боку стягувача до боржника, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для скасування арешту з майна.

Окрім того, ухвалою Рівненського міського суду від 06 серпня 2012 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект`про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача - з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТзОВ «Кей-колект» () у виконавчому провадженні відкритому 01 квітня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Онищук Ларисою Олександрівною на підставі виконавчого листа № 2-7908/09, виданого 16 вересня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі.

Правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» - ТзОВ «Кей-колект» до участі у даній справі не залучений .

Враховуючи викладене колегія суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки законодавством не передбачено право виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу, крім того, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є ОСОБА_1 .

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги, оскільки матеріали справи не містять доказів погашення спірного боргу, а з огляду на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, а рішення суду є невиконаним, підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із заявника підлягають до стягнення судові витрати за подання апеляційної скарги, а саме 2 481,00 грн.

Керуючись ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кирилюк Н.М. задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 02 серпня 2022 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Рівненського міського управління юстиції Коваля Я.М. відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.