МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2023 р. Справа №369/5523/21

суддя Макарівського районного суду Київської області Мазка Н.Б., розглянувши в приміщенні Макарівського районного суду Бучанського району Київської області в письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди та основного боргу,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення винагороди та основного боргу, посилаючись на те, що 01.03.2018 року відповідач за договором позики взяв у нього, позивача в борг 1000 доларів США, який зобов`язався повернути 01.06.2018 року. Виконання цього договору тільки в місті Боярка. До цього часу борг не повернуто.

Позивач зазначає, що правова позиція Верховного Суду України, зокрема в справі №6-2024цс16 дозволяє кредитору при кредитуванні пов`язувати гривню до долара США. Розрахунок робиться у державній валюті використовуючи курс НБУ станом на 01.03.2018 року 1 долар США становить 26.8055 гривень. Отже сума позики становить 26805 гривень.

Винагорода позикодавцю розраховується за тридцятисемимісячний період з 01.03.2018 року по 01.04.2021 року.

Для розрахунку винагороди слід користуватися формулою складних відсотків: Аt=ао*(1+Р:100) t, де

Аt - нарощений капітал, ао початковий капітал, Р відсоткові гроші, t - час обігу грошей.

Аt=26805*(1+10:100)37= 26805*1,137=26805*40,7=1090789 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просить: стягнути на його, ОСОБА_1 користь з відповідача ОСОБА_2 1090789 гривень; розглянути справу у його відсутність.

Згідно ухвали суду від 10.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 копію ухвали суду від 10.11.2021 року отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №501.

Поштовий конверт на ім`я відповідача ОСОБА_2 з копією ухвали суду від 10.11.2021 року повернувся з відміткою працівника пошти про закінчення терміну зберігання.

Надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Такий висновок КЦС ВС зроблено у рішенні (постанові) від 11.05.2021 року у справі 216/3765/16-ц.

Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків.

Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що позивачем надана копія договору позики такого змісту дослівно: «Я ОСОБА_2 19600412, номер паспорта № НОМЕР_1 серія СМ видан Києво-Святошинское РВ, ідентифікаційний № НОМЕР_2 взяв в борг у ОСОБА_1 одну тисячу доларів США під 10% (десять процентів щомісячно) які обязуюсь повернути першого червня 2018 року. Виконання в місті Боярка. В разі відсутності ОСОБА_1 гроші зобов`язуюся повернути ОСОБА_3 1 03 2018» (а.с.4).

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, судом встановлено, що при звернені до суду з даним позовом позивачем не було надано оригінал договору позики, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість, а копія яка міститься в матеріалах справи не засвідчена належним чином, тому з доданих до матеріалів справи доказів, суду не можливо встановити дійсні обставини справи, оскільки з наданих документів до позовної заяви не можливо встановити що ОСОБА_2 не повернув кошти, які отримав за договором позики.

Крім того, з дослідженого договору позики від 1.03.2018 р., суд встановив, що даний договір містить умови щодо повернення боргу, яким визначено, що у разі відсутності ОСОБА_1 гроші ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_3 , проте матеріали справи не містять будь-яких доказів, що кошти, які ОСОБА_2 отримав в борг не були повернуті ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 .

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Згідно вимог ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може гуртуватися на припущеннях.

За наведених обставин та усталеного правового врегулювання спірних правовідносин та наявних доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись вимогами ст. 207, 509, 545, 1046, 1047 ЦК України, ст.12, 13, 76-79, 81,82, 263-265, 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення винагороди та основного боргу.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення складено 27.01.2023 року.

Суддя