Справа № 682/2410/22
Провадження № 2/682/95/2023
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Матвєєвої Н.В.,
з участю секретарки судового засідання Дубовки Г.Ю..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута Хмельницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за період прострочення виконання,
09.12.2014 головним державним виконавцем ДВС Славутського МУЮ на підставі виконавчого листа №682/2349/13-ц винесено постанову ВП №45747376 про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, згідно положень ст. 11 ЦК України у ОСОБА_2 є зобов`язання перед ним за рішенням суду, до виконання якого відповідач на день подачі позову не приступив.
В зв`язку з цим позивач вважає, що у відповідача перед ним настала відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, а також, що останній має сплатити йому проценти за користування грошовими коштами у відповідності до приписів ст.1048 ЦК України в розмірі, що визначений на рівні облікової ставки НБУ.
Ухвалою судді від 09.01.2023 провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 07.02.2023 о 09 год. 00 хв.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглянути у його відсутність в суді на підставі наявних в матеріалах справи доказів, заявив про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявив, відзиву на позов не подав, відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи,тому у суду є підстави для розгляду справи у відсутність позивача, на підставі наявних доказів у заочному порядку відповідно до ст.280-289 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦПК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2013 встановлено, що 31.07.2007 ПАТ «Брокбізнесбанк» списав 54 000 грн з депозитного вкладу ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення заборгованості по кредитному договору від 15.04.2005 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 , стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54 000 грн коштів, сплачених на виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли зобов`язальні відносини.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на відсутність в ч.1 ст.598 ЦК України такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Встановлено, що обов`язок ОСОБА_2 повернути кошти в сумі 54000 грн ОСОБА_1 виник 31.07.2007, коли ПАТ «Брокбізнесбанк» списав 54000 грн з депозитного вкладу останнього в рахунок часткового погашення заборгованості по кредитному договору від 15.04.2005 між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2 .

Рішення суду від 03.12.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54000 грн відповідачем не виконане, а отже не припиняє правовідносин між сторонами, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку наданих позивачем розрахунків розмір інфляційних втрат від невиконання відповідачем зобов`язання щодо погашення 54 000 грн боргу за період з 01.01.2019 по 31.12.2022 становить 20,23%, що складає 10924 грн; три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становить 4860,00 грн.

Суд перевірив правильність нарахування вказаних сум, а тому прийняв до уваги зроблений позивачем розрахунок.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 процентів від суми позики в розмірі 1740 грн, які позивач обрахував за період з 01.02.2018 по 31.12.2021 на рівні облікової ставки НБУ за приписами ч.2 ст.1048 ЦК України є необґрунтованими, оскільки зобов`язання виникло з рішення суду, тому позивач має право лише на стягнення інфляційних втрат та 3% річних , що передбачено ст.625 ЦК України.

Оскільки позивач, відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн у відповідності до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 625 ЦК України, ст.12-13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 924 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 4 860 грн за період з 01.01.2019 по 31.12.2022 за невиконання рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії в Славутський міськрайонний суд.

Протягом десяти днів з дня проголошення сторони можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду в апеляційний суд Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.

Суддя Н.В. Матвєєва