провадження № 22-ц/824/1665/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєдналися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 до обслуговуючого кооперативу «ОБК Східна Брама» про захист прав споживача комунальних послуг за об`єднаним позовом ОСОБА_6 до обслуговуючого кооперативу «ОБК Східна Брама» про захист прав споживача комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують права споживачів комунальних послуг ЖК «Східна Брама»; заборонити відповідачу спонукати до укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відмінним від типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого Постановою КМУ від 05 вересня 2018 року № 172; заборонити відповідачу спонукати до укладання договору про спільну часткову участь у добудові житлового будинку; заборонити відповідачу нараховувати у рахунках на оплату комунальних послуг ЖК «Східна Брама» витрати на оплату фондів (поточного ремонту, фінансування проектних та передпроектних робіт для оформлення земельної ділянки, розроблення проектної документації та фінансування робіт з виконання технічних умов) позивачам.

У березні 2020 року ОСОБА_6 звернулася до суду з аналогічними позовними вимогами. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_6 об`єднано в одне провадження з вимогами позивачів у зазначеній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартир, розташованих у ЖК «Східна Брама». До травня 2019 року надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій ЖК «Східна Брама» здійснювало ТОВ «Комфорт Сервіс» відповідно до Договорів про надання послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, укладених в основному в 2016 році. 18 квітня 2019 року головою ОК «ОБК Східна Брама» було проведено позачергові загальні збори, на яких було прийнято рішення, що з 01 травня 2019 року кооператив отримає статус обслуговуючої компанії житлового комплексу. Починаючи з липня 2019 року відповідач у виставлених рахунках почав включати нарахування на оплату створених ним фондів: поточного ремонту, фінансування проектних та предпроектних робіт для оформлення земельної ділянки, розроблення проектної документації та фінансування робіт з виконання технічних умов. Підставу та розрахунки цих витрат відповідач не надавав. У разі несплати будь-якої суми в квитанціях відповідач зазначає невідомий борг за комунальні послуги та здійснює відключення квартири від електропостачання. Крім того, відповідач розповсюдив інформацію про проведення 20 листопада 2019 року загальних зборів, до порядку денного якого внесено питання щодо обговорення питання та прийняття рішення про припинення надання житлово-комунальних послуг мешканцям, які не уклали з ОК «ОБК Східна Брама» відповідний договір. Позивачі зазначають, що запропонований відповідачем до підписання проект договору про надання послуг з управління будинком за своїм змістом відмінний від типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що унеможливлює його підписання. Крім того, позивачі зазначають, що відповідач також наполягає на підписанні договору щодо спільної часткової участі у добудові житлового будинку, який також не є та не може бути законодавчим обов`язком позивачів. 02 грудня 2019 року відповідач у місцях загального користування, на стендах розмістив інформацію про відключення з 10 грудня 2019 року від електро-, водо- та тепло- постачання квартир, власники яких не уклали вищевказані договори. Позивачі не є членами кооперативу ОК «ОБК «Східна Брама», не мають наміру вступати до нього, а тому рішення загальних зборів не є обов`язковим для них. Посилаючись на те, що примушування до укладення вищезазначених договорів порушує права позивачів, звернулися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та об`єднаного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції та посилаючись на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 642/1575/19, вказує про те, що намагання відповідача спонукати позивачів укласти з ним договори, що відмінні від типової форми та погрози відключення їх від комунальних послуг - порушує права позивачів, як споживачів комунальних послуг на укладання саме типових договорів на надання житлово-комунальних послуг і на отримання цих послуг. Такий спосіб захисту передбачений ст. 16 ЦК України. Системно-правовий аналіз оскарженого рішення свідчить про те, що судом першої інстанції не проведено юридично-правовий аналіз правовідносин, що склалися між сторонами. При цьому, залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд не звернув уваги, що відповідач своїм відзивом підтвердив усі факти порушення прав/охоронюваного законом інтересу позивачів. Позивач також не погоджується із посиланням суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц та від 07 грудня 2020 року у справі № 199/796/20, оскільки за змістом вказаних постанов, в першому випадку, споживач відмовлявся від оплати нарахувань, які вважав неправомірними, а в другому випадку споживач не надав доступу обслуговуючій компанії для здійснення заміни лічильника. При цьому, предмет спору у позивачів зовсім інший. Позивач вказує на те, що в судовому засіданні 01 лютого 2022 року не було представника відповідача та не подано заяву про розгляд справи за його відсутності, що підтверджується матеріалами справи. Судом взагалі не ставилось на обговорення питання щодо розгляду справи за відсутності відповідача або його представника. Судом першої інстанції також було безпідставно відмовлено представнику позивача у витребуванні доказів від відповідача, відмовлено представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи, ретельно підготуватися до її розгляду, надати письмові пояснення, заперечення, відмовлено в клопотанні оголосити перерву та надати можливість підготуватися до судових дебатів тощо, що є неприпустимим.

У заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказують про те, що апеляційна скарга є повністю обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає та вказує про те, що відповідач не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення, не є підприємством питного водопостачання та ліцензатором у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення. Отже, має місце законодавча заборона відповідачу укладати з мешканцями та орендарями (споживачами послуг) договори про надання та/або водовідведення, а також з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідних ліцензій, яких у відповідача немає. Відповідач не є балансоутримувачем теплового пункту, до якого здійснюється подача води, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за такі комунальні послуги. Тобто, у відповідача відсутнє право виступати стороною в договорі. Відповідач зазначає, що ЖК «Східна брама», в якому володіють на праві власності квартирами позивачі, не зданий в експлуатацію. Відповідач також зазначає, що позивачі на сьогоднішній день не є відключеними від електропостачання, а тому їх права не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а звернення до суду з позовом в частині протиправності відключення від електропостачання/порушення порядку відключення є передчасним. Відповідач вказує, якщо позивачі не бажають укладати договори з відповідачем, в тому числі про часткову участь у будівництві, вони можуть отримувати комунальну послугу від іншого надавача - або ТОВ «Комфорт Сервіс» (з яким укладено відповідні договори), або будь-якої іншої компанії. Якщо ж для отримання такої послуги необхідно розробити технічні умови чи будь-які інші документи, поставити лічильники тощо, позивачі можуть це зробити за власний рахунок. Виходячи із засад добровільності участі в кооперативі, враховуючи той факт, що позивачі не вступали в кооператив, то і спонукань зі сторони відповідача до будь-яких дій щодо позивачів не може бути, адже вони можуть потенційно виникати виключно і тільки до членів такого кооперативу. Таким чином, права та законні інтереси позивачів не є порушеними зі сторони відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 є власниками квартир, розташованих у ЖК «Східна Брама» за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надали інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказують на те, що відповідач намагається спонукати позивачів укласти з ним договори, що відмінні від типової форми, наполягає на підписанні договору щодо спільної часткової участі у добудові житлового будинку та погрожує відключити їх від комунальних послуг, чим порушує права позивачів, як споживачів комунальних послуг на укладання саме типових договорів на надання житлово-комунальних послуг і на отримання цих послуг.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила).

Однак, ні норми Цивільного Кодексу України, ні положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила), не містять такого способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки вимогами чинного законодавства передбачено, що захисту підлягає тільки порушене право.

Так, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав як споживача та зобов`язання відповідача, вчинити певні дії, суперечить положенням статті 16 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц та від 07 грудня 2020 року у справі № 199/796/20.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А, відтак, вимоги щодо заборони відповідачу спонукати позивачів укласти з ним договори, що відмінні від типової форми, заборони відповідачу спонукати до укладення договору про спільну часткову участь у добудові житлового будинку є необґрунтованими, оскільки укладення договорів у відповідності до чинного законодавства залежить виключно від волевиявлення особи.

Будь-яке спонукання до укладення будь-якого правочину саме по собі не порушує прав позивачів, оскільки не створює у них жодних обов`язків, в тому числі і обов`язку укладати такі договори.

Будь-які нарахування позивачам, які є відмінними від комунальних послуг та які не ґрунтуються на законі чи укладеному правочині не свідчать про обов`язок позивачів їх сплачувати, а, відтак, такі нарахування також не порушують прав позивачів, оскільки не впливають на їх права та обов`язки.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.