ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 лютого 2023 року

м. Харків

Справа № 638/14609/18

Провадження № 22-ц/818/259/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП», про визнання частково недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, за апеляційною скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2022 року, ухвалене суддею Штих Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань.

В обгрунтування позову зазначає, що 22 серпня 2007 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанку» було укладено Кредитний договір №556/ФКВ-07, згідно до умов якого він отримав кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 54 000 доларів США на поточні потреби, зі сплатою 13,80% річних за користування кредитом, строком до 20 серпня 2010 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22 серпня 2007 року між ним та ТОВ «Укрпромбанку» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською, за реєстровим №3147, згідно умов якого він передав в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлове приміщення напівпідвалу №61а-2, 61а-3, 61а-5, в літ. «А-6», загальною площею 53,2кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 23 серпня 2018 року отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, він дізнався про те, що 19 грудня 2012 року було зареєстровано обтяження на вказаний вище предмет іпотеки на користь нового іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк» №2258, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є.

Вважає, що Договір про передачу активів містить безумовні ознаки договору факторингу і відповідає визначенню, даному ст.1077 ЦК України.

Вказує, що на час укладання Договору про передачу активів існували обмеження щодо укладання такого договору, які встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що було затверджено чинним на той час розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників фізичних осіб. А відтак, на його думку відсутні законні підстави про набуття ПАТ «Дельта Банк» прав і обов`язків як нового кредитора так і іпотекодержателя за Кредитним договором та Іпотечним договором на підставі Договору про передачу активів.

Крім того зазначає, що Витяг з Додатку № 2 до Договору про передачу активів, на який посилається ПАТ «Дельта Банк», що є в матеріалах справи та який визначає перелік активів, переданих від ТОВ «Укрпромбанку» до ПАТ «Дельта Банк»: не є фотокопією документу; складений представником ПАТ «Дельта Банк» в довільній формі; не містить будь-яких печаток юридичних осіб, що брали участь у його складанні, а отже є неналежним доказом по справі, наполягав на представленні ПАТ «Дельта Банк» оригіналу Додатку №2 до Договору про передачу активів для огляду в суді для підтвердження дійсності передачі прав за відповідними договорами.

З урахування викладеного просить суд визнати недійсним Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку №2258, посвідчений 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського МНО Соколовим О.Є., укладений між ТОВ «Укрпромбанку» та ПАТ «Дельта Банк» в частині передачі прав за Кредитним договором № 556/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 року та за Іпотечним договором, посвідченим 22 серпня 2007 року приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. за реєстровим №3147, на користь ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент груп».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було витребувано у відповідача та досліджено оригінал або належно посвідчену копію акту приймання-передачі до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», оскільки в акті, який міститься в матеріалах справи відсутній запис про передачу від ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами.

Також зазначає, що договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року (спірний договір) був не єдиним договором про передачу прав. Зокрема, 12 березня 2011 року між ТОВ «Укрпромбанку» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено інший договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанку» в рахунок погашення заборгованості, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Соколовим О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №911. За таких обставин вважає, що єдиним належним доказом достовірності наданих копій відповідачем могло б бути дослідження оригіналу договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк» №2258 від 30 червня 2010 року та додатків до нього, зокрема, за ініціативою суду.

Суд на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не вирішив питання про витребування вказаних документів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також зазначає, що спірний договір не відповідає вимогам діючого законодавства України, які регулюють відносини факторингу та не доводить законність набуття відповідачем такого права. На його думку спірний договір має ознаки саме договору факторингу і відповідає визначенню наданому у ст.1077 ЦК України.

На час укладання спірного договору існували обмеження щодо укладання такого договору, які встановлені п.1 Положенням про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників фізичних осіб, що є у свою чергу підставою для визнання його недійним. А відтак, відсутні законні підстави стверджувати про набуття відповідачем прав та обов`язків як нового кредитора так і іпотекодержателя за кредитним та іпотечними договорами, які були укладені між ним та ТОВ «Укрпромбанку».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Менеджмент груп» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що остання не містить обгрунтувань того, яким чином порушуються права, свободи та інтереси позивача спірним договором, оскільки він не є його учасником.

Також зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, про що було заявлено самим відповідачем ПАТ «Дельта Банк» у відзиві на позовну заяву. Клопотання щодо визнання поважними причин його пропуску позивачем не заявлено. Вказує, що позивач був обізнаний про зміну кредитора, що підтверджують матеріали цивільної справи №638/4181/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може ставити питання щодо визнання недійсним Договору про передачу активів кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України в частині передачі кредитних зобов`язань за кредитним договором №556/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» в позові в такому форматі, так як позивач не є стороною у вказаних договорах. Позивач не довів які його права, свободи чи законні інтереси є порушеними, невизнаними, оспорюваними укладеним 30 червня 2010 року договором. Позивач не долучив до участі у справі всіх учасників правочину, права яких вказаним рішенням у справі могли зачіпатися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанку» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №556/ФКВ-07, згідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 54 000 доларів США на поточні потреби, зі сплатою 13,80% річних за користування кредитом, строком до 20 серпня 2010 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанку» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською, за реєстровим №3147, згідно умов якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлове приміщення напівпідвалу №61а-2, 61а-3, 61а-5, в літ. «А-6», загальною площею 53,2кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 на праві власності.

13 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Соколовим О.Є., згідно умов якого ТОВ «Укрпромбанк», в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, передав (відступив) на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений в Додатку №2 до цього Договору, в переліку якого зазначені кредитний договір № 556/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 року та іпотечний договір від 22 серпня 2007 року, боржником за якими є ОСОБА_1

21 вересня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було укладено договір №755/К купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого ПАТ «Дельта Банк» передав на користь ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, в тому числі за вказаними вище кредитним та іпотечним договором.

Також, 21 вересня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Черленюх Л.В., згідно умов якого, на умовах цього договору та договору №755/К купівлі-продажу майнових прав від 21 вересня 2018 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-07-20-000211-b від 07 вересня 2018 року первісний іпотекодержатель (ПАТ «Дельта Банк») передав на користь нового іпотекодержателя (ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП») право вимоги за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року.

У подальшому 16 жовтня 2020 року ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року, укладеним між ТОВ «ДЕБТ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Кондра Л.В., було відчужено на користь ОСОБА_4 нерухоме майно - нежитлове приміщення напівпідвалу №61а-2, 61а-3, 61а-5, в літ. «А-6», загальною площею 53,2кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 23 серпня 2018 року він дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про те, що 19 грудня 2012 року було зареєстровано обтяження на предмет іпотеки за Іпотечним договором на користь нового іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку №2258, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є.

Вважає, що вказаний договір є недійсним оскільки останній не відповідає вимогам діючого законодавства України, які регулюють відносини факторингу. Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання активів ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» за цим договором.

За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину

є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення)

і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позову зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Разом з тим, при вирішені спорів про визнання правочинів недійсними, оцінюючи обґрунтованість застосування такого способу захисту як оспорення правочину, суду необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені оспорюваним правочином, оскільки недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що

у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

У справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Великою Палатою Верховного Суду зроблено порівняльний аналіз договорів відступлення права вимоги та факторингу та викладено правовий висновок такого змісту.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним;

4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Натомість, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору,

а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки

у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Тож договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року по справі №705/5544/19.

Також, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) та від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) викладено правовий висновок, що за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ.

Як зазначалось вище за умовами кредитного договору від 22 серпня 2007 року ТОВ «Укрпромбанку» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 54 000 доларів США на поточні потреби, зі сплатою 13,80% річних за користування кредитом, строком до 20 серпня 2010 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22 серпня 2007 року на підставі іпотечного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлове приміщення напівпідвалу №61а-2, 61а-3, 61а-5, в літ. «А-6», загальною площею 53,2кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 на праві власності.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з умовами якого до останнього перейшли, зокрема, усі права вимоги до боржника за кредитним та іпотечним договорами.

Із змісту вказаного договору, зокрема п.п.2.2, 3.1-4.3 вбачається, що переведення боргу за Кредитними Зобов`язаннями Укрпромбанку і передача Активів Укрпромбанку, що перебувають в заставі у Національного банку, на користь Дельта Банку Здійснюється з метою, належного виконання Кредитних Зобов`язань Укрпромбанку перед Національним банком.

В порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, заборгованість та зобов`язання Укрпромбанку перед Національним банком за Кредитними Зобов`язаннями переводиться на Дельта Банк, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як боржника (стає новим боржником) у зазначених Кредитних Зобов`язаннях. Відповідно до положень ст. 520 Цивільного кодексу України, переведення боргу Укрпромбанком на Дельта Банк погоджено Національним банком шляхом погодження рішення Конкурсної Комісії про визначення Дельта Банк банком-переможцем Конкурсу, а також шляхом підписання цього Договору.

Внаслідок переведення боргу за Кредитними Зобов`язаннями Укрпромбанку на користь Дельта Банку після настання терміну передачі Прав Вимоги та Кредитних Зобов`язань Укрпромбанку, вказаного в п. 8.1. цього Договору, всі вимоги щодо виконання Кредитних зобов`язань Укрпромбанку Національний банк пред`являтиме до Дельта Банку.

Переведення боргу за Кредитними Зобов`язаннями здійснюється в термін, вказаний в п. 8. і. цього Договору.

Укрпромбанк зобов`язаний передати Дельта Банку оригінали всіх документів, які засвідчують Кредитні Зобов`язання, вказані в п. 1.3. цього Договору, та інформацію, яка є важливою для виконання Кредитних Зобов`язань в Термін передачі Кредитних Зобов`язань, зазначений в п. 8.1. цього Договору. Факт передачі документів та інформації, визначеної цим пунктом, підтверджується шляхом підписання Дельта Банком та Укрпромбанком відповідного Акту прийому-передачі документів.

В порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, Укрпромбанк цим передає (відступає) Дельта Банку Права Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, що забезпечують виконання Кредитних Зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Відповідно до положень от. 516 Цивільного кодексу України, відступлення Укрпромбанком Прав Вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами до ОСОБА_5 не вимагає отримання згоди Боржників. Права. Вимоги оцінено за справедливою вартістю на підставі Договору № 20/04, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Експертно-оціночна компанія» 20 квітня 2010 року, та Договору на проведення рецензування, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Будфшанс-Конеалт» 12 травня 2010 року.

Внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку Прав Вимоги до Боржників, Дельта Банку переходить (відстулається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від Боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за Кредитними та Забезпечувальними Договорами.

Дельта Банку у власність переходять (підступаються) Права Вимоги за зобов`язаннями, визначеними в пп. 1.7., 4.1. цього Договору, в обсязі і на умовах, що існували на момент передачі.

Отже, договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року за його ознакою є договором, за яким Банк у зобов`язаннях за кредитним та іпотечним договорами від 22 серпня 2007 року замінений на відповідача ПАТ «ДельтаБанк», як нового кредитора.

Відповідач ПАТ «Дельта Банк» не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки за умовами цього договору у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2007 року і за договором іпотеки.

Ураховуючи викладене, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу.

Що стосується доводів позивача про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання активів ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» за цим договором, то вони не відповідають дійсності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, на спростування доводів позивача, відповідачем було надано суду Витяг з договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року разом із Витягом з Додатку №2 до цього договору, в якому міститься перелік кредитних та забезпечувальних договорів за якими ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги до ОСОБА_1 , зокрема, кредитний договір № 556/ФКВ-07 від 22 серпня 2007 року та іпотечний договір від 22 серпня 2007 року, боржником за якими є ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що відповідачем не надано оригіналів зазначених документів, наполягає на тому, що оспорюваний договір не був виконаний, однак наведене не свідчить про недійсність договору, а обставини його виконання знаходяться поза межами заявлених вимог.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено порушення його прав як боржника у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а тому вимоги останнього про визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року є безпідставними.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що позивачем не було залучено до участі у справі всіх учасників справи, права яких вказаним рішенням у справі могли зачіпатися, зокрема ТОВ «Укрпромбанк», який є стороною оспорюваного правочину.

З урахування викладеного апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.02.2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова