ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Суми

Справа №573/1022/22

Номер провадження 22-ц/816/335/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

у присутності :

представника відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» - Волик Ольги Михайлівни ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року в складі судді Черкашиної М.С., ухвалене у м. Білопіллі Сумської області, повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0504 площею 4,4107 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З 02 січня 2012 року на підставі неукладеного та не зареєстрованого договору оренди дана земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні в оренді ПСП «Слобожанщина Агро». Вказує, що відповідач не здійснив державну реєстрацію договору оренди землі, тому вказаний договір не набрав чинності, відповідно підприємство не набуло прав орендаря за цим договором.

В подальшому, 01 березня 2021 року, відповідач, без згоди та підписання позивачкою, уклав з нею новий договір оренди землі терміном на 15 років та 23 вересня 2021 року зареєстрував речове право за ПСП «Слобожанщина Агро». Позивачка вважає, що вказаними діями, незаконно утримуючи у своєму розпорядженні вищезазначену земельну ділянку, відповідач перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права розпорядження та користування нею.

Крім того, належна позивачці земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0504 за договором оренди від 28 лютого 2021 року передана нею у користування ОСОБА_2 , проте реєстрація речового права за відповідачем унеможливлює проведення реєстрації речового права з новим користувачем ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0504, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 вересня 2021 року, номером запису про інше речове право 44175285 та стягнути судові витрати із відповідача.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не застосував норми закону, які підлягали до застосування, а саме статтю 627 ЦК України, яка передбачає, у тому числі вільне визначення умов договору для земельних ділянок приватної власності. Таким чином, відповідно до умов договору від 28 лютого 2021 року він набирає чинності саме з моменту його підписання. Суд не врахував вимог частини 5 статті 126 ЗК України, зі змісту якої слід зробити висновок про те, що без припинення права оренди земельної ділянки за договором від 28 лютого 2021 року неможливо було укласти новий правочин з новим орендарем на цей же об`єкт оренди від 01 березня 2021 року, який набув чинності відповідно до його умов з моменту державної реєстрації - 23 вересня 2021 року. Заявниця наполягає, що відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу. Тому правочин від 01 березня 2022 року є недійсним.

Крім того, суд застосував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 січня 2020 року по справі № 322/1178/17, який на переконання позивачки не підлягає застосуванню у цій справі, а саме щодо набрання чинності договором з моменту державної реєстрації, що не відповідає умовам укладеного правочину між позивачкою та ОСОБА_2 від 28 лютого 2021 року.

Стверджує, що правочин укладений 28 лютого 2021 року діє, а тому укладання правочину від 01 березня 2022 року порушує його умови, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення. При цьому вказує, що оспорюваний правочин укладений сторонами з дотриманням чинного законодавства, позивачка не довела жодної підстави його недійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 4,4107 га з кадастровим номером :03:002:0504 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії ЯМ №615812, виданого 16 січня 2012 року Білопільською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 44066780 від 16 вересня 2021 року (а.с. 18-20).

02 січня 2012 року ОСОБА_3 уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з ПСП «Слобожанщина Агро» в особі директора Кириндась О.Б.

Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що він укладений на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію.

Згідно з умовами договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а. с. 13-17).

Відомості про державну реєстрацію договору у матеріалах справи відсутні.

01 березня 2021 року ОСОБА_3 та ПСП «Слобожанщина Агро» в особі директора Хоменка О.М. укладено новий договір оренди землі, речове право орендаря зареєстроване в установленому порядку 23 вересня 2021 року.

Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що він укладений на 15 років. Після закінчення строку дії договору орендар має право на його поновлення на такий самий строк і на таких самих умовах.

Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається (п. 7.1 договору).

Згідно з пунктом 47 договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди (а. с. 8-12).

Належна ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0504 перебуває у користуванні відповідача.

За 2021 рік орендар ПСП «Слобожанщина Агро» перерахував ОСОБА_1 поштовим переказом орендну плату у розмірі 14578,11 грн. Номер поштового переказу 132 від 13 квітня 2021 року (а.с. 38).

За період з січня по вересень 2022 року позивачці надано орендарем продукцію (кукурудза) на суму 2099,60 грн (а.с. 38).

Крім того, ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0504 в оренду іншому користувачу ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 28 лютого 2021 року.

За умовами вказаного договору, цей правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а земельна ділянка вважається переданою орендарю у використання без нотаріального посвідчення. Вказаний договір є підставою для державної реєстрації іншого речового права (а. с. 21-24).

Відомості про реєстрацію за ОСОБА_2 речового права оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , у Державному реєстрі речових прав відсутні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела належними допустимими доказами заявлених нею підстав недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 4 статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У силу положень частини 1 статті 13, частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до приписів статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою реєструється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 3 вказаного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що 01 березня 2021 року ОСОБА_3 та ПСП «Слобожанщина Агро» в особі директора Хоменка О.М. укладено договір оренди земельної ділянки належної позивачці, строком на 15 років з правом орендаря на поновлення договору на такий самий строк і на таких самих умовах (п. 7.1 договору).

Згідно з пунктом 47 договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації права оренди (а. с. 8-12).

Кожна сторінка наданої до суду позивачкою копії оспорюваного договору містить підпис орендодавця ОСОБА_1 та Орендаря ОСОБА_4

23 вересня 2021 року ПСП «Слобожанщина Агро» зареєструвало своє право оренди на земельну ділянку за укладеним договором від 01 березня 2021 року (а.с. 18-20).

Тобто договір оренди від 01 березня 2021 року укладений сторонами набрав чинності після державної реєстрації речового права орендаря.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 підставою недійсності оспорюваного правочину зазначила ту обставину, що вона не виявляла волі на його укладання і договір не підписувала.

Проте дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявниця не надала доказів на підтвердження підстав заявленого позову, не довела, що підписи, які містяться у договорі їй не належать, не надала до суду доказів того, що договір вона не підписувала та згоди на його укладання не висловлювала.

Твердження заявниці апеляційної скарг про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права підтвердження в ході апеляційного перегляду не знайшли, тому відхиляються апеляційним судом.

Зазначення у рішенні суду правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року в цивільній справі №322/1178/17, не впливає на правильність судового рішення у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувае рішення без ззмін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 березня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко