ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12695/22

Провадження № 22-ц/4820/546/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і процентів від простроченої суми за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і процентів від простроченої суми.

ОСОБА_1 зазначила, що 30 листопада 2010 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Samand LX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого той загинув. За фактом наїзду було порушено кримінальну справу, в якій позивачку як сестру загиблого визнано потерпілою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/16649/13-ц від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року, стягнено з ОСОБА_2 на користь позивачки 23 258 грн 32 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Наразі це рішення не виконане.

Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, то він повинен сплатити позивачці 57 497 грн 75 коп. інфляційних втрат і 6 168 грн 87 коп. трьох процентів річних за період з вересня 2013 року по червень 2022 року.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 57 497 грн 75 коп. інфляційних втрат і 6 168 грн 87 коп. трьох процентів річних за період з вересня 2013 року по червень 2022 року, а всього 63 666 грн 62 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 408 грн 17 коп. інфляційних нарахувань у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання та 2 095 грн трьох процентів річних від простроченої суми, а всього 10 503 грн 17 коп.

У решті позову відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави 163 грн 70 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2023 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 412 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, розмір якої визначений судом, а тому з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні нарахування і три проценти річних із часу набрання рішенням суду законної сили та у межах загальної позовної давності, тобто за період з 23 червня 2019 року до 23 червня 2022 року. З 19 серпня 2013 року (день пред`явлення позивачкою відповідачу вимоги про відшкодування шкоди) до 14 червня 2017 року (день набрання рішенням суду законної сили) відповідальність ОСОБА_2 за порушення грошового зобов`язання не настала, тому в цій частині позов є безпідставним. Судові витрати у справі повинні бути покладені на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у ОСОБА_2 виникло грошове зобов`язання з відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди в день її заподіяння, а не з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідач прострочив виконання цього зобов`язання, внаслідок чого з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні нарахування та проценти від простроченої суми за період з вересня 2013 року по червень 2022 року. Оскільки інфляційні втрати та проценти від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, завданою смертю фізичної особи, то на ці вимоги позовна давність не застосовується. Крім того, на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) позовна давність продовжується на строк дії такого карантину. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дотримався норм процесуального права при прийнятті заяви відповідача про застосування позовної давності та дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи до участі у справі

Статтею 53 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, серед іншого, з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заявив клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі страхова компанія) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Оскільки це питання не було вирішено як судом першої інстанції на стадії підготовчого провадження, так і судом апеляційної інстанції на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, а достатні дані про те, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки страхової компанії, відсутні, то клопотання ОСОБА_2 про залучення її до участі у справі як третьої особи не підлягає задоволенню.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд не застосував норми статей 11, 268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) і неправильно витлумачив положення статті 625 ЦК України, а також не дотримався приписів статті 30 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) і статті 137 ЦПК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

У зв`язку з скасуванням основного рішення суду додаткове рішення суду втрачає силу.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

30 листопада 2010 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Samand LX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого той загинув. За фактом наїзду було порушено кримінальну справу, в якій ОСОБА_1 як сестру загиблого визнано потерпілою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/16649/13-ц від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року, стягнено з ОСОБА_2 на користь позивачки 23 258 грн 32 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Наразі це судове рішення не виконане.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо стягнення інфляційних втрат і процентів на прострочену суму

Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Як унормовано частиною п`ятою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як передбачено частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, у строки, встановлені договором або законом. Одним із наслідків прострочення боржником зобов`язання є стягнення з нього інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо спір про відшкодування шкоди вирішується в судовому порядку, то розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості витрат, які особа понесла на відновлення свого права, на момент розгляду справи.

З набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди, а не з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року (справа №703/2718/16-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Тривалість загальної позовної давності встановлена у три роки. Сплив позовної давності унеможливлює примусовий захист суб`єктивного права.

Оскільки законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим, то право на позов про стягнення зазначених сум виникає в особи за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц).

Водночас у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Такі межі встановлюються прямо (стаття 268 ЦК України) та опосередковано (з урахуванням сутності заявленої вимоги).

У постанові від 12 січня 2022 року у справі №336/4262/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання з компенсації моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я (каліцтвом), а тому в силу пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на зазначені вимоги позовна давність не поширюється.

Зібрані докази вказують на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 листопада 2010 року та потягла за собою смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди у зв`язку з понесенням нею витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Саме з часу понесення позивачкою цих витрат у ОСОБА_2 як володільця джерела підвищеної небезпеки виникло зобов`язання відшкодувати ОСОБА_1 збитки.

Розмір завданої ОСОБА_1 шкоди був визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року на момент розгляду справи. З набранням цим рішенням суду законної сили (14 червня 2017 року) у ОСОБА_2 виникло зобов`язання сплатити позивачці точно визначений розмір шкоди. Це зобов`язання відповідач не виконав до теперішнього часу.

Суд першої інстанції помилково виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_2 з відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди виникло з часу набрання рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року законної сили, водночас місцевий суд дійшов правильного висновку про виникнення у ОСОБА_2 зобов`язання сплатити позивачці точно визначений судом розмір майнової шкоди з 14 червня 2017 року (дати набрання цим рішенням законної сили).

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання з 19 серпня 2013 року, внаслідок чого з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні нарахування та проценти від простроченої суми за період з вересня 2013 року по червень 2022 року, не ґрунтуються на законі.

Встановивши, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми. Водночас суд неправомірно обмежив це стягнення загальною позовною давністю, тобто останніми трьома роками, які передували подачі ОСОБА_1 позову до суду.

Оскільки позовна давність не поширюються на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, то зазначений строк не може бути продовжений на період дії карантину (у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

В цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також апеляційний суд не погоджується з твердженням ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції приписів статті 183 ЦПК України при прийнятті заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки така заява подана на стадії судового розгляду та не пов`язана з виконанням судового рішення.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , слід стягнути інфляційні нарахування та проценти від простроченої суми за період з 15 червня 2017 року до 21 червня 2021 року (1 833 дні), зокрема:

- інфляційні нарахування в розмірі 14 151 грн 20 коп.

(23258,32?1,016?1,002?0,999?1,02?1,012?1,009?1,01?1,098?1,041?1,05?1,1?1,013?1,016?1,045?1,031?1,027=37409,52-23258,32);

- 3% річних від простроченої суми в розмірі 3 504 грн 04 коп.

(23258,32?3%:365?1833), - а всього 17 655 грн 24 коп.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За змістом статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Як передбачено статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Із положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу частини другої, третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Чехонадський А.О. надавав позивачці ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі за довіреністю від 6 листопада 2018 року (а.с. 10).

Із акта приймання-передачі наданих послуг від 26 грудня 2022 року (а.с. 64) слідує, що адвокат Чехонадський А.О. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді складання та подання позовної заяви до суду, на роботу витрачено 4 години, вартість послуги 2 500 грн.

Водночас ОСОБА_1 не надала суду достатніх і об`єктивних доказів про те, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу. Зокрема, у справі відсутні договір про надання юридичних послуг і платіжні документи про їх оплату. Акт приймання-передачі наданих послуг від 26 грудня 2022 року (а.с. 64), сам по собі не є таким доказом.

Отже, підстави для відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Ухвалюючи додаткове рішення від 30 січня 2023 року, суд першої інстанції необґрунтовано поклав частину цих витрат на відповідача ОСОБА_2 .

З тих же підстав заявлені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді (а.с. 75) не можуть бути присуджені з відповідача.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та зробив помилкові висновки щодо обсягу відповідальності ОСОБА_2 за порушення грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 14 151 грн 20 коп. інфляційних втрат і 3 504 грн 04 коп. трьох процентів річних від простроченої суми.

В решті позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Також суд додатковим рішенням від 30 січня 2023 року необґрунтовано поклав на ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судового збору

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шості статті 141 ЦПК України).

Позов ОСОБА_1 заявлено з ціною 63 666 грн 62 коп. і задоволено на суму 17 655 грн 24 коп., тобто на 27,73% (17655,24?100:63666,62).

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору у справі про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в усіх судових інстанціях (стаття 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір»), то з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позову та подання апеляційної скарги у розмірі 687 грн 98 коп. (((2481?0,4)+(2482?0,4?150%))?27,73%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 14 151 гривню 20 копійок інфляційних втрат і 3 504 гривні 04 копійки трьох процентів від простроченої суми, а всього 17 655 гривень 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь держави (одержувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, рахунок UA0022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 687 гривень 98 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Салоїд Н.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 32