КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/403/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023року місто Київ

справа № 357/370/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., повний текст рішення складено 15 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ТОВ «Приватбудсервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсними:

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №1-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №2-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №3-1/ПБС/Ф/14 від 01 вересня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №4/ПБС/Ф/14 від 21 жовтня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/14 від 10 грудня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/15-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/16-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/18-05 від 02 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/19-05 від 13 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-38 від 30 квітня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-39 від 11 червня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11 червня 2015 року.

В мотивування вимог посилався на те, що за заявою ОСОБА_3 у 2014 році між ним, як кредитором та директором ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2, а також особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які якби представляли інтереси ТОВ «Приватбудсервіс» на підставі довіреностей, було укладено ряд договорів безвідсоткової зворотної фінансової допомоги, а саме:

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №1-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №2-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №3-1/ПБС/Ф/14 від 01 вересня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №4/ПБС/Ф/14 від 21 жовтня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/14 від 10 грудня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/15-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/16-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/18-05 від 02 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/19-05 від 13 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-38 від 30 квітня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-39 від 11 червня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11 червня 2015 року.

Вказував, що як зазначено у п.1.1. спірних договорів, кредитор надає позичальнику фінансову допомогу на безвідсотковій зворотній основі, а позичальник приймає цю фінансову допомогу, користується нею та повертає у відповідності з умовами даного договору без плати за її користування.

Зазначав, що з преамбули вищевказаних договорів вбачається, що від імені ТОВ «Приватбудсервіс» такі договори нібито були укладені директором товариства ОСОБА_2 та представниками ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_4. та ОСОБА_5 , які діяли на підставі довіреностей №01/09 від 11 серпня 2014 року та від 22 січня 2015 року.

Позивач посилався на те, що ТОВ «Приватбудсервіс» ніякого відношення до укладених договорів не має та довіреностей іншим особам на їх укладання не надавав. Більш того, у нього відсутні будь-які зобов`язання, які можуть виникнути з цих договорів, товариством не вчинялось жодних дій, які могли б свідчити про прийняття зазначених договорів до виконання або наступне його схвалення.

Вказував, що особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , прізвища яких зазначені у спірних договорах, йому не відомі.

Зазначав, що відповідно до обставин справи, договори безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05/ПБС-Ф-18-38 від 30 квітня 2015 року, НСХ №05/ПБС-Ф-18-39 від 11 червня 2015 року, НСХ №05/ПБС-Ф-18-40 від 11 червня 2015 року були нібито укладені від імені ТОВ «Приватбудсервіс»директором товариства ОСОБА_2 , який діяв на підставі статуту.

Посилався на те, що існує імовірність того, що вказані договори від імені товариства підписані не директором ОСОБА_2 , а іншою особою з відтворенням підпису ОСОБА_2 .

Вказував, що колишній директор ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 заявив, що договори, на яких зазначено його підпис, не є договорами, підписаними ним власноруч, а його підписи є сфальсифікованими. За його словами, на дату підписання цих спірних договорів він не мав змоги їх підписувати, так само як і видавати довіреності на їх підписання іншим особам з тієї причини, що в період з 2014 року по 2015 рік, коли були підписані спірні договори, він не працював директором ТОВ «Приватбудсервіс», так як звільнився з посади директора в другій половині 2011 року.

Зазначав, у лютому 2018 року, у зв`язку з невиконанням умов договорів в частині повернення фінансової допомоги, ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою про стягнення коштів за спірними договорами.

Відповідно до матеріалів справи Голосіївського районного суду міста Києва №752/2394/18, останнім було заявлено вимоги про стягнення з ТОВ «Приватбудсервіс» заборгованості у розмірі 965 340,56 грн. Тоді, ТОВ «Приватбудсервіс», як відповідач у справі №752/2394/18 за позовом ОСОБА_3 вперше дізнався про існування спірних договорів, їх умов, а також щодо наявності начебто виниклої заборгованості перед ОСОБА_3 за невиконання умов таких договорів.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «Приватбудсервіс» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Приватбудсервіс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що в позовній заяві ОСОБА_3 до ТОВ «Приватбудсервіс» зазначено, що рішення про фінансування за договорами безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у нього виникло відповідно до його бажання ввійти до складу учасників ТОВ «Приватбудсервіс» та покращити фінансовий стан товариства, забезпечити господарську діяльність та охорону належного товариству майна - цілісного майнового комплексу.

Однак ні на момент укладання (підписання) спірних договорів, ні у подальшому, ніяких документів щодо обіцянки (згоди) учасників товариства на отримання ОСОБА_3 статусу учасника товариства немає.

Зазначав, що ТОВ «Приватбудсервіс» має в своєму складі 3 учасники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , яким належать, відповідно, частки в розмірі 50%, 25%, 25 % статного капіталу товариства. Однак ніхто із них не підтвердив факту щодо надання їх згоди на вступ ОСОБА_3 до складу учасників товариства.

Посилався на те, що ніякого відношення до укладених договорів ТОВ «Приватбудсервіс» не має та довіреностей іншим особам на їх укладання від імені та в інтересах товариства не надавав. Крім того, у нього відсутні будь-які зобов`язання, які могли виникнути з цих договорів, так як товариство не вчиняло жодних дій, які могли б свідчити про прийняття зазначених договорів до виконання або наступного його схвалення цих договорів.

Вказував, що колишній директор ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 заперечує укладання оскаржуваних договорів, надавши при цьому пояснення у заяві на ім`я представника товариства та заперечує видачу ОСОБА_5. та ОСОБА_4 довіреностей на право представництва ТОВ «Приватбудсервіс».

Зазначав, що позивач, ознайомившись із наданими договорами, проаналізувавши їх зміст а також обставини щодо начебто укладання зазначених договорів, переконалося у тому, що спірні договори укладені з порушенням вимог чинного законодавства на момент їх укладання, товариством не укладались, жодних осіб не було уповноважено у встановленому законом порядку та статутними документами на укладання договорів, а тому вони підлягають визнанню недійсними.

Посилався на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Зауважував, що позивач не міг надати відповідні висновки експертів з причини відсутності у нього оригіналів спірних документів.

Вказував, що посилання суду першої інстанції на те, що представник позивача в судовому засіданні не довів той факт, що ОСОБА_2 на час укладання спірних договорів не був директором ТОВ «Приватбудсервіс» не відповідає дійсності, оскільки питання про відсутність в матеріалах справи наказу про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади було піднято судом в ході судового засідання, без надання позивачу необхідного часу на підготовку (отримання) відповідних документів.

Зазначав, що позивачу є не зрозумілим посилання суду на те, що спірні договори з боку позичальника містять печатку ТОВ «Приватбудсервіс» і що позивач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, то немає підстав вважати, що вона використовувалась проти волі позивача.

Зауважував, що позивачем, як видно із позовної заяви не було зазначено, та й не було на це ніяких підстав щодо того, що печатка товариства була втрачена або мало місце її використання проти волі особи, яка відповідала за її використання та збереження.

Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи його представника про те, що власник не тільки не схвалив правочину щодо укладення вказаних договорів, а більш того, про існування цього правочину йому стало відомо лише після того, коли відповідачем у лютому 2018 року до Голосіївського районного суду міста Києва було подано позовну заяву до ТОВ «Приватбудсервіс» про стягнення заборгованості за спірними договорами.

Зазначав, що він неодноразово в ході судових засідань просив суд витребувати у відповідача зазначені оригінали документів і показати їх йому з метою перевірки їх наявності, однак суд залишив його заяву поза увагою, тим самим порушивши процесуальні вимоги сторони у справі.

Посилався на те, що кошти у розмірі 70750 грн. дійсно були перераховані на його розрахунковий рахунок, документально підтверджені бухгалтерською документацією і сьогодні стверджувати про те, що вони є помилково перераховані, недоцільно. Ця сума коштів офіційно визнана ТОВ «Приватбудсервіс» і безумовно підлягає поверненню відповідачу, про що було заявлено представником товариства у судовому засіданні.

Вказував, що відносно перерахованих відповідачем сум на користь ПП «Легіон Про» та ТОВ «Єротрансгруп», які, як заявляє відповідач, діяв в інтересах ТОВ «Приватбудсервіс» згідно укладених договорів: від 11 серпня 2014 року №1- 1/ПБС/Ф/14 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу; від 11 серпня 2014 року №2- 1/ПБС/Ф/14; від 01 вересня 2014 року; №3-1/ПБС/Ф/14, про що в матеріалах справи свідчать наявні рахунки-фактури, товарні чеки, квитанції тощо, проте інформація стосовно цих розрахунків не відповідає дійсності, про що, його представником було заявлено в суді, однак суд проігнорував та не взяв до уваги цю інформацію.

Зазначав, що додані на підтвердження оплати послуг документи свідчать, що ОСОБА_3 здійснював оплату наданих саме йому послуг з охорони а не послуг, наданих будь-якій третій особі, тим більше не ТОВ «Приватбудсервіс».

Посилався на те, що на його переконання ОСОБА_3 було штучно створено «заборгованість» і документи на її підтвердження. Однак спірна обставина могла бути доведена після аналізу виписки з банківських рахунків ПП «Легіон Про», проте апелянт самостійно вказані документи отримати не має змоги, оскільки вони містять банківську таємницю.

Вказував, що договір про надання послуг з охорони між ТОВ «Приватбудсервіс» та ПП «Легіон Про» в матеріалах справи відсутній, що додатково вказує на відсутність будь-яких правовідносин між позивачем та ПП «Легіон Про». Крім того, у вказаний період послуги з охорони позивачунадавались Управлінням державної служби охорони, що підтверджується банківською випискою за вказаний період, тому необхідності укладення додаткових договорів на залучення інших охоронних фірм у товариства не існувало.

06 серпня 2021 року від представника відповідача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Крім того, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06).

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновкомсуду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 , як кредитором, та ТОВ «Приватбудсервіс», як позичальником були укладені договори безвідсоткової зворотної фінансової допомоги, а саме:

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №1-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №2-1/ПБС/Ф/14 від 11 серпня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №3-1/ПБС/Ф/14 від 01 вересня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №4/ПБС/Ф/14 від 21 жовтня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/14 від 10 грудня 2014 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/15-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/16-05 від 27 січня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/18-05 від 02 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №5/ПБС/Ф/19-05 від 13 березня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-38 від 30 квітня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-39 від 11 червня 2015 року;

договір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 від 11 червня 2015 року.

Пунктом 4.1 вказаних договорів про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, сторони в кожному з них погодили строк фінансової допомоги з моменту надходження матеріальної допомоги у розмірі, вказаному в пункті 2.1. договору.

На виконання зазначених договорів відповідачем ОСОБА_3 були перераховані кошти, як на рахунок ТОВ «Приватбудсервіс» у розмірі 70 750 грн., що підтверджується відповіддю на запит позивача, яка надана Відділенням «ЦКМБ «Солом`янський» ПАТ «ВТБ Банк», так і на користь ПП «ЛЕГІОН ПРО» та ТОВ «ЄВРОТРАНСГРУП», який діяв в інтересах ТОВ «Приватбудсервіс» згідно укладених договорів: від 11 серпня 2014 року №1-1/ПБС/Ф/14 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу; від 11 серпня 2014 року №2-1/ПБС/Ф/14; від 01 вересня 2014 року №3-1/ПБС/Ф/14, про що в матеріалах справи свідчать наявні рахунки-фактури, товарні чеки, квитанції тощо.

Доказів на спростування вказаних обставин стороною позивача надано не було.

У відзиві на позовну заяву, який було надано до суду першої інстанції, відповідач вказував на те, що між ним та ТОВ «Приватбудсервіс» було укладено ряд договорів безвідсоткової зворотної фінансової допомоги, направлених на покращення фінансового стану ТОВ «Приватбудсервіс» та охорони належного йому майна - цілісного майнового комплексу «Ремонтно-відстійний пункт №1», за адресою: місто Київ, вул. Набережно-Печерська дорога, 8. Зазначав, що ТОВ «Приватбудсервіс» за спірними договорами взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув сплачені нимгрошові кошти, а його лист-вимога від 25 квітня 2016 рокузалишена без задоволення, у зв`язку з чим він звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Приватбудсервіс» про стягнення боргу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що оскаржувані договори не укладалися, а підписи на них від імені товариства підписані не директором та уповноваженими особами, а іншою невідомою особою з відтворенням підпису директора ОСОБА_2., прізвища таких осіб, як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачу не відомі та останніх позивач не уповноважував на укладання спірних договорів.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог та вимог апеляційної скарги представник позивача у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року клопотання представника позивача ТОВ «Приватбудсервіс» Глібка В.І. про призначення почеркознавчої експертизи задоволено.

Призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідному інституту судових експертиз (місто Київ, вул. Смоленська, 6), попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

Поставлено перед експертами наступні питання:

чи виконано підпис від імені директора ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 у договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-38 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, укладеного 30 квітня 2015 року між фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 чи іншою особою?

чи виконано підпис від імені директора ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 у договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-39 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, укладеного 11 червня 2015 року між фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 чи іншою особою?

чи виконано підпис від імені директора ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2 у договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, укладеного 11 червня 2015 року між фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2. чи іншою особою?.

09 червня 2022 року справа №357/370/21 надійшла до Київського науково-дослідному інституту судових експертиз.

На адресу Київського апеляційного суду 28 червня 2022 надійшов лист з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №15744/15745/22-32 про необхідність оплатити вартість судової експертизи у розмірі 9816,04 грн.

Київським апеляційним судом на адресу ТОВ «Приватбудсервіс» та його представника Глібко В.І.було направлено для виконання копію листа КНДІСЕ №15744/15745/22-32 про необхідність здійснення ТОВ «Приватбудсервіс» оплати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9816,04 грн. відповідно до рахунку №1179 від 21 червня 2022 року

28 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов лист з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №15744/15747/22-32 від 23 червня 2022 року з клопотанням експертів Тарасюк І. та Білоус І. про надання додаткових матеріалів, а саме оригіналів документів з вільними зразками підпису і почерку ОСОБА_2 за 2014-2016 роки, наближені за часом виконання до досліджуваних документів, які можуть знаходитися у різнохарактерних офіційних документах (нотаріально посвідчених договорах, довіреностях, деклараціях, страхових і платіжних документах, автобіографії, листах, заявах за місцем роботи, посвідченнях, трудовій або медичній книжках тощо) (відповідно до вимог методики почеркознавчої експертизи 1.1.54, вільні зразки почерку та підпису, за можливістю, повинні надаватися у не менше ніж 15 документах), який було направлено для виконання ТОВ «Приватбудсервіс», його представнику Глібко В.І. та ОСОБА_2 .

Вказаний лист ОСОБА_2 отримав 05 липня 2022 року, однак додаткових матеріалів на виконання вимог експертів останній не надав.

11 липня 2022 року від представника ТОВ «Приватбудсервіс» Глібка В.І. надійшла заява, в якій останній вказував на те, що він не може забезпечити оплату за проведення почеркознавчої експертизи, оскільки з початком війни в Україні керівництво ТОВ «Приватбудсервіс» на його дзвінки не відповідає, на заяви не реагує, за виконану ним в минулому роботу розрахунків не проведено, а тому ним 07 липня 2022 року в односторонньому порядку було розірвано договір про надання правової допомоги ТОВ «Приватбудсервіс» №09/2020 від 05 травня 2020 року.

11 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду повторно надійшов лист з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №15744/15745/22-32 про необхідність оплатити вартість судової експертизи у розмірі 9816,04 грн., який було направлено на адресу ТОВ «Приватбудсервіс». Лист з клопотанням повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

22 вересня 2022 року з Київського науково-дослідному інституту судових експертиз повернулася цивільна справа №357/370/21 з повідомленням про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи у даній справі, у звязку з несплатою вартості експертизи.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки ТОВ «Приватбудсервіс» фактично ухилилося від участі в експертизі, а відтак колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів, що підписи на спірних договорах, а саме: договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-38 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу від 30 квітня 2015 року, договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-39 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу від 11 червня 2015 року, договорі НСХ №05-ПБС-Ф-18-40 про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, укладеного 11 червня 2015 року не є такими, що виконані ОСОБА_2 власноручно.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами статті 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, що на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що: на час укладання спірних договорів ОСОБА_2 не був директором ТОВ «Приватбудсервіс»; що останній не підписував спірні договори; що товариству не відомі особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прізвища яких зазначені у спірних договорах; що ТОВ «Приватбудсервіс» ніякого відношення до укладених договорів не має та довіреностей іншим особам на їх укладання від імені та в інтересах товариства не надавав.

Підписання договорів директором ТОВ «Приватбудсервіс» ОСОБА_2. та уповноваженими особами ТОВ «Приватбудсервіс» - ОСОБА_4. та ОСОБА_5. підтверджується наявністю відтисків печаток ТОВ «Приватбудсервіс» на оспорюваних договорах.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: