Номер провадження: 22-ц/813/1588/23
Справа № 495/8732/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференція апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача 215338, 42 грн, а також судовий збір в сумі 3230,08 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 215338,42 грн., про що було складено розписку. Відповідно до умов договору сторони прийшли згоди, що строк позики починається з моменту набрання чинності Договору та закінчується 31.08.2018 року. Проте, станом на дату подачі позову, відповідачем грошові кошти у сумі 215338,42 грн. не повернуті позивачу, що свідчить про неналежне виконання грошових зобов`язань. За вищевикладених обставин, позивач і звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав (т. 1, а.с. 2-4).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» було вирішено задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» суму боргу за договором позики у розмірі 215338,42 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» сплачений судовий збір у розмірі 3230,08 грн (т. 2, а.с. 132-134).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права виразилося в помилкових висновках щодо наявності доказів отримання ОСОБА_1 кредиту. Апелянт наголошує на тому, що обставини справи є зовсім іншими та відрізняються від тих, на які посилається позивач, вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставин в повному розмірі і тому прийнято невірне рішення. Зокрема, на думку апелянта, не надано оцінки наявності у справі різних завірених копій видаткового касового ордеру та не розглянув клопотання про визнання доказів недійсними. Апелянт звертає увагу на те, що укладений договір не зареєстрований, а особа, яка діяла від імені ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» не надала жодного підтвердження своїх повноважень на вчинення таких дій. Апелянт зазначає, що розписка взагалі не відповідає встановленим вимогам, а саме написана не власноруч ОСОБА_1 , а надрукована, не містить даних про особу яка її друкувала та передавала кошти. Апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні дві копія касового ордеру з відміткою «згідно з оригіналом», на наданому ордері, завіреному у 2020 році, є порядковий номер та підписи керівника і бухгалтера, а також наявний підпис касира (т. 2, а.с. 135-144).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.09.2021 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 22.11.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 158-160, 162).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час, місце та порядок судового розгляду повідомлені належним чином.

За клопотаннями сторін про справі судове засідання було проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засідання, адвокат Братінов Іван Петрович в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно витягу з наказу № 2 від 02.01.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду представника торговельного Одеського регіонального відділу продаж з 03.01.2018 року (т. 1, а.с. 192).

09.10.2018 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням (наказ № 2614 від 09.10.2018 року) (т. 1, а.с. 193).

29.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, предметом якого є грошові кошти у розмірі 215338 (двісті п`ятнадцять тисяч триста тридцять вісім) грн 42 копійки, які останній зобов`язується повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» у визначений договором строк, а саме до 31.08.2018 року. На підтвердження отримання грошових коштів було складено розписку від 29.05.2018 року (т. 1, а.с. 9, 11).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи зміст заявлених позовних вимог та прийнявши до уваги усі надані суду докази, а саме те, що між сторонами був укладений договір позики від 29.05.2018 року, за зобов`язаннями якого повинен нести відповідальність відповідач щодо повернення усієї суми боргу, від чого він ухиляється, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.При цьому, посилання відповідача на той факт, що із самої розписки, що надрукована, а не власноручно написана не вбачається факту отримання ним коштів, адже не зазначено від кого саме представника і якого саме ТОВ «ГМК» він отримав кошти, більш того особа яка брала б в позику певно її округлила, а не брала в копійках жодним чином не спростовують факту отримання наведених коштів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України закріплює положення щодо форми договору позики, згідно з якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2018 року було укладено договір позики, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 215338,42 грн, які останній зобов`язується повернути до 31.08.2018 року. У вказаному договорі позики відповідно містяться відомості щодо позикодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» та позичальника ОСОБА_1 , котрі засвідчили факт укладення даного договору своїми підписами.

Вказаний договір у відповідності до положень ст. 1047 ЦК України було укладено в письмовій формі. При цьому, закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики. Аналогічні висновки містяться в постановах ВС від 20.02.2019 року по справі № 629/5364/13, постанова від 24.05.2022 року по справі 159/1519/21. Зазначене, в свою чергу, спростовує відповідні доводи апелянта в цій частині.

Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц було зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно п. 2.1 договору, позикодавець передає позику позичальникові у момент підписання договору позики. Позика вважається переданою позичальникові в момент видачі готівки через касу (п. 2.3). Договір вважається укладеним з моменту його підписання і набирає чинності в момент повної передачі позики позичальникові (п. 3.2).

Разом з тим, до матеріалів справи позивачем також було долучено належним чином завірену копію видаткового касового ордера від 29.05.2018 року, дійсність якого в свою чергу не спростовано відповідачем, про видачу позичальнику грошових коштів у розмірі 215338, 42 грн, котрий також було підписано ОСОБА_1 , містить відомості та підпис касира, що провів операцію щодо видачі коштів.

Крім того, отримання грошових коштів також підтверджується долученою позивачем до матеріалів розпискою, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 підтверджує факт отримання від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» грошових коштів у розмірі 215338,42 грн, які видаються у зв`язку із укладенням договору позики від 29.05.2018 року. Вказана розписка засвідчена особистим підписом ОСОБА_1 , що в свою чергу також підтверджується останнім.

Враховуючи положення ст. 1047 ЦК України та відповідну правову позицію ВС, викладену в постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 123/304/16, розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, відповідно засвідчуючи отримання певної грошової суми, та відповідно до постанови від 12 листопада 2020 року по справі № 154/3443/18 розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При цьому, посилання апелянта на невідповідність форми даної розписки, а саме на те, що вона не написана власноручно позичальником не спростовують сам факт її дійсності, оскільки міститься особистий підпис позичальника, в даному випадку ОСОБА_1 та, враховуючи при цьому, наявність в матеріалах справи засвідченої копії видаткового касового ордера від 29.05.2018 року про отримання грошових коштів. Слід також зазначити, що відповідачем, котрий є позичальником згідно договору позики від 29.05.2018 року, під час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції, неодноразово зазначалося, що вищезазначені документи, зі змісту яких вбачається укладення договору позики та відповідно отримання грошових коштів, було власноручно підписано позичальником ОСОБА_1 (відповідачем по справі).

Тобто, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки ОСОБА_1 не спростовується факт підписання вищенаведених документів щодо укладення договору позики та отримання грошових коштів, оскільки будь-яких належних доказів, які б підтверджували, що договір позики та відповідна розписка ним не підписувалися та відповідно грошові кошти не отримувалися, судом першої інстанції в даному випадку зроблено вірний висновок щодо задоволення заявлених позовних вимог представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом з тим, з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, не передання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки доводи апелянта не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення апеляційної скарги без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 13 березня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк