Справа № 132/2389/22
Ухвала

Іменем України

15 лютого 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі судового засідання - ГОРДІЄНКО А.М.,

з участю: представника позивача - адвоката ЧУПРИНИ О.М.,

представника відповідача - адвоката ЛЕЩЕНКО С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді, подану в рамках цивільної справи № 132/2389/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області на розгляді перебуває цивільна справа № 132/2389/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю.

08.02.2023 року на адресу місцевого суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді, яка обґрунтовується тим, що є обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Сєліна Є.В., який на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, до вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду її по суті, висловив свою позицію щодо наданих ним письмових доказів, на підставі яких суд в подальшому повинен був встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують його вимоги, а тим самим висловив свою думку і щодо рішення, яке він має намір прийняти за результатом розгляду позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ЧУПРИНА О.М. в судовому засіданні просила розглянути вищезазначену заяву за відсутності її довірителя, заяву задовольнити та відвести суддю Сєліна Є.В. від розгляду справи з підстав, зазначених у поданому процесуальному документів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ЛЕЩЕНКО С.В. в судовому засіданні просила у задоволенні поданої позивачем заяви про відвід судді відмовити через відсутність правових підстав для цього.

Вислухавши позицію сторін судового провадження, вивчивши його матеріали, суд вважає, що заявлений відвід є необґрунтованим, зважаючи на наступне.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Згідно пунктів 2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XI З`їзду суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Як вбачається із поданої заяви про відвід, позивач вважає, що наявні обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Сєліна Є.В., який на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, до вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду її по суті, висловив свою позицію щодо наданих ним письмових доказів, на підставі яких суд вподальшому повинен був встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують його вимоги, а тим самим висловив свою думку і щодо рішення, яке він має намір прийняти за результатом розгляду позову.

В контексті розгляду вищенаведених доводів, слід зауважити, що можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

З практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду, що означає відсутність упередженості або прихильності, презюмується, поки не надано доказів протилежного. При ухваленні рішення про те, чи є законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах «Білуха проти України», «Веттштайн проти Швейцарії», «Мікалеф проти Мальти»).

Незалежність і об`єктивність судді в кожній справі забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого переліку підстав для відводу судді від участі у справі.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість судді та бути підтверджені відповідними доказами.

Розглядаючи заявлені доводи для відводу, суд виходить із того, що при визначенні існування у даній справі законних підстав сумніватися в неупередженості судді Сєліна Є.В., позиція заявника, який заявляє відвід ( ОСОБА_1 ), має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому має наявність фактів, що дають можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Сумнів в неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

На переконання суду, в даному конкретному випадку не встановлено жодної обставини, яка б викликала розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості судді Сєліна Є.В. в рамках розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю.

Обставини на які посилається заявник у поданій ним заяві, як на підстави відводу судді, на переконання суду є надуманими.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 самостійно визначив види такого забезпечення та просив суд: 1) заборони видачу декларації про готовність об`єкту до експлуатації на самовільно збудовану споруду розміром 7,0м. х 5,0м., що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :01005:0042 по АДРЕСА_1 , та реєстрацію права власності на новозбудований об`єкт на ім`я ОСОБА_2 ; 2) зобов`язати ОСОБА_2 зупинити будівництво споруди розміром 7,0м. х 5,0м. що розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :01005:0042 по АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявних в матеріалах цивільної справи доказів в контексті виключно розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду невжиття таких заходів.

Оцінка, надана судом певному факту або доказам при розгляді ним питання щодо забезпечення позову, не може свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, оскільки доказування згідно вимог діючого процесуального закону здійснюється в загальному порядку, на засадах змагальності сторін, при розгляді справи по суті, де сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання за наслідками розгляду справи по суті при ухваленні судового рішення.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_1 , викладені у поданій заяві про відвід, будуються виключно на власних суб`єктивних міркуваннях про існування обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами, а тому ці доводи є припущеннями, а тому не можуть бути підставою для відводу судді.

Отже, оскільки заявлений відвід судді не містить викладу обставин, підтверджених відповідними та належними доказами, які б достовірно свідчили про наявність підстав, передбачених ст.36 ЦПК України, та обґрунтованих доводів про упередженість судді Сєліна Є.В., суд приходить до висновку, що заява позивача про відвід судді є безпідставною.

Згідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява про відвід надійшла до суду 08.02.2023 року, тобто за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання (15.02.2023 року), вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді, подану в рамках цивільної справи № 132/2389/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю - необґрунтованою.

Передати заяву на розгляд іншого судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя