ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4603/21 Номер провадження 22-ц/814/2404/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Чумак О. В.

за участю секретаря: Гречка Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року у складі судді Алтухової О. С.

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_6 , Виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в особі Відділу сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Лубенської міської ради, Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, в особі Відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , із залученням третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в особі Відділу сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Лубенської міської ради та в особі Відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, у якому посилаючись на норми статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», просив виселити відповідачів та зняти з реєстрації місця проживання з квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати в сумі 2 270 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору іпотеки № 720 к-ф від 18.08.2008 позивач є іпотекодержателем зазначеної квартири, яка згідно дубліката свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.07.2008 належить ОСОБА_7 - в 1/3 частині, ОСОБА_1 - в 1/3 частині, ОСОБА_8 - в 1/3 частині.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2013 року у справі № 539/178/13-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на вказане заставне за договором іпотеки № 720 к-ф від 18.08.2008 майно шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною визначною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», за рахунок вартості якої вирішено стягнути на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 720 від 18.08.2008 в розмірі 24 038,16 доларів США.

Вказував, що під час проведення виконавчих дій з виконання вказаного рішення суду встановлено, що в квартирі номер АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки, без відповідних правових підстав зареєстровані ОСОБА_1 разом зі своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , тобто в порушення умов договору іпотеки № 720 к-ф від 18.08.2008 (п.п. 3.3.5, 3.4.3) незаконно, без будь-якого погодження (дозволу) з боку позивача у даній квартирі вселено та зареєстровано місце проживання/перебування вказаних осіб.

На дату укладення кредитного договору № 720 к-ф від 18.08.2008 та договору іпотеки № 720 к-ф від 18.08.2008 єдиним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 була третя особа - ОСОБА_6 .

Відповідно до договору іпотеки № 720 к-ф від 18.08.2008 власники квартири мають право, зокрема: (п. 3.3.5 Договору іпотеки) - не розпоряджатися, в тому числі не відчужувати у будь-який спосіб та передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без письмової згоди іпотекодержателя (позивача) та здавати предмет іпотеки в найм (оренду); (п. 3.4.3) виключно за письмовою згодою іпотекодержателя (позивача), передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Наголошує, що ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.

Вважає, що відповідачі, які також діють як законні представники в інтересах своїх неповнолітніх дітей, підлягають виселенню, оскільки проживають у зазначеній квартирі на умовах договорів найму (оренди), які було укладено після укладення іпотечного договору і про наявність такого договору не було доведено до відома позивача (іпотекодержателя) та такий договір не був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору без згоди іпотекодержателя.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира, яка є предметом іпотеки придбана не за рахунок кредитних коштів, тому відповідачі не можуть бути виселені без надання їм іншого житла, у зв`язку з чим підстав для зняття з реєстрації відповідачів з їх місця проживання також не має.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в порушення умов договору іпотеки у спірну квартиру незаконно були вселені із реєстрацією місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Вказує, що на дату укладення кредитного договору та договору іпотеки єдиним наймачем квартири була ОСОБА_6 .

Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги положення чинного законодавства, які встановили зобов`язання основному відповідачу не розпоряджатися іпотекою, в тому числі, шляхом передачі її в найм (оренду).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 18.08.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 720 К-Ф, на підставі якого позичальнику наданий кредит в сумі 21 000 доларів США на задоволення споживчих потреб на строк з 18.08.2008 по 17.06.2027 з умовою сплати 14,4 процентів річних за користування кредитом (а. с. 11-13).

Цього ж дня у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладений договір іпотеки № 720 к-ф, який посвідчено нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л. Г. 18.08.2008 за реєстр. № 2992. Згідно умов договору іпотеки іпотекодавець - ОСОБА_6 , та майнові поручителі - ОСОБА_1 , ОСОБА_8 передали в заставу Банку трикімнатну квартиру загальною площею 60,8 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить їм у рівних частках - по 1/3 частки у кожного на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Лубенської міської ради 29.07.2008 (а. с. 14-17).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 04.03.2013, у справі № 539/178/13-ц звернуто стягнення на заставлене за договором іпотеки № 720 К-Ф від 18.08.2008 майно, а саме: трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить згідно дублікату Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.07.2008 ОСОБА_7 - в 1/3 частині, ОСОБА_1 - в 1/3 частині, ОСОБА_8 - в 1/3 частині, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», за рахунок вартості якого вирішено стягнути на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 720 к-ф від 18.08.2008 в розмірі 24 038,16 доларів США (а. с. 9-10).

В ході проведення виконавчих дій з виконання вказаного рішення суду у справі № 539/178/13-ц встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 станом на 11.09.2021 зареєстровані ОСОБА_1 разом із своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 разом із своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується листом Відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 11.09.2021 вих. № 2419/14.1-03 (а. с. 18).

25 березня 2021 року Банк направив на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вимоги-попередження про виселення з квартири, що є предметом іпотеки, які отримані відповідачами 05.04.2021 (а. с. 20-25).

Проте, в добровільному порядку вимоги іпотекодержателя про виселення відповідачами виконані не були.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірна квартира, яка передана в іпотеку позивачу, була придбана не за рахунок кредиту, тому відповідачі не можуть бути виселені без наданням їм іншого житлового приміщення. Наявність іншого житла, куди б відповідачі могли переселитись, позивачем не доведено, а відтак вимога про виселення не переслідує легітимну мету та не може бути задоволена.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Спірні правовідносини ґрунтуються на праві іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та порушувати питання про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення у разі звернення на нього стягнення.

Так, частинами першою, четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) встановлено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Спосіб звернення стягнення (у позасудовому порядку або за рішенням суду) визначається в іпотечному договорі (стаття 18 Закону № 898-IV).

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно частини третьої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У такому разі виселення є підставою для надання відповідним особам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві».

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК УРСР та зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Велика Палата Верховного Суду від цього висновку не відступала, а отже, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України такий підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

По справі встановлено, що право на спірну квартиру АДРЕСА_1 , яку передано в іпотеку Банку, набуто іпотекодавцем ОСОБА_6 , яка є третьою особою по справі, та майновими поручителями - відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до укладення Договору іпотеки № 720 К-Ф від 18.08.2008 та не за рахунок кредиту № 720 К-Ф від 18.08.2008, забезпеченням якого виступає право відповідачів на вказане нерухоме майно, яке підтверджене дублікатом свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданим 26.07.2008 Виконавчим комітетом Лубенської міської ради, що вбачається зі змісту кредитного договору та договору іпотеки, а тому виселення відповідачів та членів їх сім`ї, які мешкають у спірній квартирі, без надання їм іншого житла неможливо. Наявність такого житла, у яке відповідачі можуть бути виселені за рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» у позові не зазначено та відповідних обставин суду не доведено.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації без відповідної правової підстави, не передбачено. В даному випадку зняття з реєстрації пов`язано з виселенням відповідачів з житлового приміщення, що перебуває в іпотеці у позивача.

Тобто, необхідна відповідна правова підстава для виселення особи, а саме - рішення суду, якщо виселення не відбувається добровільно. При цьому громадянам надається інше постійне жиле приміщення, якщо іпотечне майно не було придбано за рахунок кредиту. Такий встановлений законом порядок є гарантією дотримання прав і свобод особи, зокрема, забезпеченням її житлом.

Лише в разі виконання вказаних норм, буде дотриманий передбачений законом порядок виселення громадян з житлового приміщення та відповідне рішення суду про виселення з житлового приміщення буде підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачі та їх неповнолітні діти, які проживають у спірному житлі, яке придбано не за рахунок кредитних коштів та передано в іпотеку позивачу, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК Української РСР мають право на користування житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки спірна квартира придбана до укладення кредитного договору та договору іпотеки, доказів, що квартира придбана за кредитні кошти матеріали справи не містять та на такі відсутні посилання і в апеляційній скарзі представника позивача, а отже, правових підстав для виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла та відповідно зняття їх з реєстраційного обліку за місцем проживання у спірній квартирі не має.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення умов договору іпотеки вселенням та реєстрацією місця проживання відповідачів у спірній квартирі на висновки суду першої інстанції про неможливість виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення не впливають та такі спростовують.

Доказів укладення договору найму житла відповідачами та їх вселення у спірну квартиру саме на умовах найму житлового приміщення матеріали справи не містять і доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині є безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги представника позивача без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

О. В. Чумак