Справа № 752/2545/22
Провадження № 2/752/2029/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря- Гненик К.П.

позивача- ОСОБА_1

позивача- ОСОБА_2

позивача- ОСОБА_3

представника позивача- ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом та просять:

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та визнати їх наймачами квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Посилаються в позові на те, що 27 грудня 1999 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий ордер №9642 на вселення у квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 був наймачем квартири.

Ні дружини, ні дітей ОСОБА_6 не мав, він був одинокою людиною.

ОСОБА_6 був хрещеним батьком ОСОБА_1 , тобто останній був найближчою та найріднішою до нього людиною. В зв`яку з чим, ОСОБА_6 запросив до себе постійно проживати однією сім`єю родину ОСОБА_1 , яка скаладалася з дружини- ОСОБА_2 , та двох малолітніх дітей- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

16 червня 2006 року ОСОБА_6 надав згоду на реєстрацію позивачів у квартирі АДРЕСА_1 , яка була нотаріально посвідчена.

Починаючи з 2006 року позивачі разом з наймачем проживали однією сім`єю за вказаною адресою та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Поховання було здійсненно сім`єю позивача - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 і по теперішній час родина ОСОБА_9 продовжують проживати за місцем своєї реєстрації, місце проживання не змінювали, іншого місця проживання не мають.

Весь час позивачі постійно проживали у спірному житлі, за власні кошти зробили ремонт у квартирі, постійно сплачують рахунки за житлово-комунальні послуги, однак особові рахунки з комунальних послуг та договір найму житла по теперішній час залишаються бути оформненими на померлого ОСОБА_6 .

На теперішній час позивачі позбавлені можливості оформити право власності на займане ними житло, оскільки відсутній ордер на вселення та договір майму житла.

Враховуючи викладене, просять задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 10 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

13 червня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача- Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що наймач, на ім`я якого був виданий ордер, помер. Позивачами не було надано доказів, що вони перебували з наймачем у родинних відносинах.

Зазначає, що ордер видається лише один раз при вселенні в надане житлове приміщення особам, які визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов і у яких настала черговість на отримання житла.

Крім того, п.3.2 розпорядження органу Київської міської ради від 11 вересня 2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в м.Києві» встановлено, що районними в м.Києві державними адміністраціями не допускається надання житлових приміщень, зазаначених у п.1 цього розпорядження (що звільнилися та перебувають у власності територіальних громад міста Києва), без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Пунктом 2 додатку 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 31 жовтня 2011 №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» також передбачено, що районні в місті Києві державні адміністрації надають відповідно до законодавства житло отриманого в порядку розподілу від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Посилається, що Голосіїівська районна в місті Києві державної адміністрації не порушувала прав та законних інтересів позивачів та не має повноважень виступати стороною договору найму, а тому позовні вимоги вважає необгрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову.

22 вересня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заперечують позицію відповідача, виходячи з наступно. Вважають, що усі вони з померлим наймачем були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, а тому позивачі відносяться до членів сімї померлого наймача. Крім того, відповідач має повноваження щодо зміни договорів найму, а відповідь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» щодо відсутності правових підстав на укладення договору найму житла, що належить до комунальної власності, через відсутність у позивачів ордеру на вселення у житлове приміщення є необгрунтованою та неправомірною, просять позов задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кононенко О.В. в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідач свого представника до суду не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

З урахуванням цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачів та представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що на підставі ордера №9642 від 27 грудня 1999 року виданого Московською районною державною адміністрацією м.Києва квартира за адресою: АДРЕСА_2 була надана ОСОБА_6 , який був зареєстрований в ній з 23 листопада 2000 року (а.с.38-39).

З листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 жовтня 2021 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 неприватизована і є комунальною власністю територіальної громади Голосіївського району м.Києва (а.с.81).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14 квітня 2016 року (а.с.41).

Вбачається, що відповідно до заяви ОСОБА_6 надав згоду на постійне проживання та реєстрацію ОСОБА_1 та членів його сімї: дружини - ОСОБА_2 , малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , посвідченої державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Буцан І.П. від 16 червня 2006 року, зареєстровано в реєстрі №6-1066 (а.с.40).

Згідно з довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 29 грудня 2021 року та наданих копій поспорта вбачається, що позивачі з 29 червня 2006 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14, 20, 33-36, 37).

Звертаючись до суду, позивачі зазначають, що з 2006 року вони разом з ОСОБА_6 проживали однією сім`єю, здійснювали ремонт та вели спільне господарство в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

На підтвердження вказаного позивачами надано договори купівлі-продажу вікон ПВХ від 16 вересня 2009 року та від 10 липня 2012 року, відповідно до яких здійснено їх монтаж за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується видатковими накладними та товарними чеками (а.с.149-154, 159-160).

Також позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 забезпечували надання медичного обстеження, лікування та придбання ліків, які потребував ОСОБА_6 (а.с.49-53).

З наданих позивачами квитанцій про оплату житло-комунальних послуг, за період з вересня по грудень 2021 року вбачається, що платником вказаних послуг зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 54-76).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона є сусідкою позивачів та знає їх з 2009 року. У квартирі АДРЕСА_1 постійно проживав ОСОБА_6 та позивачі. Зазначила, що сім`я ОСОБА_9 доглядала та турбувалася за померлим ОСОБА_6 . Вся родина проживала разом, інших осіб в квартирі не проживало.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч.2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що з червня 2006 року, за згодою наймача, позивачі були постійно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали разом із наймачем та вели з ним спільне господарство.

Також встановлено, що за вказаною адресою позивачі постійно проживають та утримують житло, іншого житла не мають.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, яка, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, позивачі набули право користування у спірному жиловому приміщенні у силу закону та реєстрації в ньому.

З матеріалів справи вбачається і даних обставин позивачі не спростовують, їх право користування спірною квартирою відповідачем не порушується.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів в цій частині.

Щодо решти вимог позивачів про зобов`язання відповідача укласти договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем, громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі ст.106 ЖК України будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.

Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, визначеного в ст.64 ЖК України, члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму.

Причиною для зміни договору найму може бути смерть наймача.

Право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні.

У разі наявності спору, він може бути вирішений в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 810 ЦК України визначено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Враховуючи, що житло, яке є предметом спору в справі, є об`єктом комунальної власності, до вказаних правовідносин застосовуються положення Житлового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» щодо зміни договору найму квартирі АДРЕСА_1 , на яке була надана відповідь про необхідність звернутися з заявою про зміну договору найму до житлово-експлуатаційної дільниці №109 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» та надати необхідні документи (а.с.80).

Дані про те, що позивач зверталася до житлово-експлуатаційної дільниці №109 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» за укладенням договору, в матеріалах справи відсутні і про це позивач суду не повідомила.

Будь-яких доказів відмови відповідача в укладенні договору найму позивачами також не надав, як і самого звернення будь-кого з позивачів до відповідача за укладенням договору.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України в цивільному законодавстві діє принцим свободи договору.

Даний принцип є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом.

Під способами захисту цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів).

Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин.

Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

З точки зору ч.1 ст.2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З даного аналізу випливає, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав.

Тому саме позивач визначає, до кого пред`явити позов.

Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 619/2796/19 вд 10 лютого 2021 року, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що діями залученого позивачами до участі в справі відповідачем їх права порушені не були, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 16, 58, 61, 64, 65 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 51, 76-81, 89, 178, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя К.В.Машкевич