Провадження № 22-ц/801/72/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуСправа № 127/13355/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 127/13355/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2022 року ухваленого в м. Вінниці суддею цього суду Бойко .М., дата складання його повного тексту 18 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивував тим, що 02.09.2021 року в м. Вінниці по вул. Бучми, буд.126, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу ОСОБА_3 . Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2021 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП. Позивач зазначив, що загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 склало 55 264,21 грн. та ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_3 у загальному розмірі 55 264,21 грн. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в АТ «СК «ІНГО», яке відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих збитків у розмірі 36 301,41 грн. Тиким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 18 962,80 грн. У свою чергу, 02.02.2022 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №02/02/2022 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування. Отже, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідачки 18 962,80 грн. завданих збитків в порядку регресу, 992,40 грн. судового збору та 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріально та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

12 грудня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15 грудня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 через електронний суд подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому просить посилання відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вважати необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 08 грудня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 02.09.2021 року в м.Вінниці по вул.Бучми, буд.126, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.26-31).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с.34-35).

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту транспортний засіб Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 , на час вчинення ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.17-25).

Відповідно до Полісу №202649116 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП був застрахований у АТ «СК «ІНГО» (а.с.49).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

07.09.2021 року був проведений огляд транспортного засобу Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 , та складений відповідний АКТ (Протокол) огляду ТЗ-заява на виплату за участю ОСОБА_3 . У Акті (Протоколі) огляду транспортного засобу зазначено характер пошкоджень транспортного засобу Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.32-33).

Як вбачається з рахунку №СПМ-К-ДГ0150 від 07.09.2021 року загальна вартість ремонту автомобіля Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 склала 55 264,21 грн. (а.с.38).

Згідно ремонтної калькуляції №2171650 від 27.09.2021 року вартість ремонтних робіт автомобіля Citroen, д.н.з. НОМЕР_2 складає 43 367,68 грн. (а.с.39-43).

ПрАТ СК «ВУСО» визнала дану подію страховим випадком, та відповідно до Страхового акту №2171650-1 за договором страхування наземного транспорту №7634947 від 18.05.2021 року ОСОБА_3 було вирішено виплатити 55 264,21 грн. страхового відшкодування (а.с.44)

28.09.2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило переказ коштів «Преміум Моторс» у сумі 55 264,21 грн. за страхове відшкодування №2171650-1 від 28.09.2021 року (а.с.45).

Положеннями ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як зазначив позивач, страховик відповідачки АТ «СК «ІНГО» здійснило часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 36 301,41, що підтверджується Довідкою -підтвердженням надходження коштів ПрАТ «СК «ВУСО». Причини часткового повернення коштів за страхове відшкодування не вказано (а.с.46).

02.02.2022 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №02/02/2022 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведених у Додатку №1 до Договору (а.с.7-16).

У свою чергу, ПрАТ «СК «ВУСО» вказало, що по договору була відступлена справа №7634947 на суму 18 962,80 грн., що становить різницю у вигляді фізичного зносу (а.с.47).

11.02.2022 року ФОП ОСОБА_1 листом звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 18 962,80 грн. (а.с.47-48).

Відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При вирішенні даної справи по суті суд враховує висновки, викладені в Постанові від 14.12.2021 року, ухваленій Великою Палатою Верховного Суду у справі №147/66/17.

Так, Велика Палата в п.154 зазначеної постанови вказано, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (п.155).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника (п.156).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV), (п. 134 Постанови ВП ВС від 14.12.2021 року у справі №147/66/17).

Підсумовуючи все викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу, з метою захисту права на відшкодування збитків, законодавцем надано право на пред`явлення вимоги до страховика винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. ПрАТ СК «ВУСО» звернулося до АТ «СК «ІНГО» з заявою про виплату суми страхового відшкодування і АТ «СК «ІНГО» частково виплатило суму страхового відшкодування. Суд звертає увагу, що будь-яких доказів, з яких вбачалися б причини часткової виплати суми страхового відшкодування позивач не надав. Крім того, позивач не надав доказів, що він звертався до АТ «СК «ІНГО» з вимогою повної виплати страхового відшкодування.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання зобов`язаний вирішити. За результатами розгляду справи суд має вирішити питання належності відповідача (відповідачів).

Позивач клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів суду не заявляв.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особою відповідальною за відшкодування збитків, завданих ОСОБА_2 в результаті ДТП, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО» в межах ліміту страхового відшкодування (в даному випадку 130 000,00 грн.), є саме страховик (в даному випадку АТ «СК «ІНГО»), тому відповідач ОСОБА_2 в даному випадку є неналежним відповідачем, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник