КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/395/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

За участі секретаря Моторіної В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року, постановлене суддею Шаповаловою К.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням договору,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 15 000 доларів США за невиконання умов договору

На обґрунтування позову зазначав, що між ним та позивачем 30 вересня 2015 року було укладено договір про надання послуг з проведення консультації щодо вивчення ситуації на ринку банківських послуг та депозитних операцій. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США. Натомість відповідачем не були виконані зобов`язання відповідно до зазначеного договору та не були повернуті кошти у зазначеній сумі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням договору відмовлено.

Не погодившись з рішеннямсуду, 26.09.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що з висновком суду першої інстанції сторона позивача не погоджується та вважає відповідний висновок необ`єктивним та необґрунтованим, а також таким, що суперечить фактичним обставинам справи та положенням ЦК України. .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідачем не надано передбачені договором послуги та ОСОБА_2 будь-яких договорів співпраці з банками або компаніями, які рекомендував ФОП ОСОБА_3 не підписувалось та не було повернуто депозитних коштів із вказаного позивачем банку, тому умови договору №07/09 ДП від 30.09.2015 року позивач вважає невиконаними, а кошти відповідач у розмірі 15 000долларів США позивачу не повернув.

Вказує, що сторони встановили, що договір діє з моменту його підписання до моменту укладання договору (або іншого договору з банком/компанією), але не більше шести місяців з дня його підписання, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п.6.1 розділ 5 Договору).

Також зазначає, що судом не надано правову оцінку щодо частини пункту договору, в якому зазначено, що в частині розрахунків договір діє до повного їх виконання, що у свою чергу дає підставу вважати, що судом було здійснено формальний підхід, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

У суді апеляційної інстанції відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, у заяві від 31.01.2023 року просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції застосував строки позовної давності, оскільки встановив, що позивач звернувся з позовом до відповідача після спливу строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, 30 вересня 2015 року між ОСОБА_2 (клієнт) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) був укладений договір про надання послуг № 07/09ДП (а.с. 6).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець впродовж терміну від 4 до 6 місяців проводить консультації для вивчення ситуації на ринку банківських послуг та депозитних операцій, в результаті чого клієнт отримує можливість повернути депозитний вклад з банківської установи «Брокбізнесбанк», на законних умовах, визначених клієнтом, банком або уповноваженим правонаступником банку, у розмірі не менше 70% від суми депозитного вкладу та інших рахунків клієнта.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що клієнт передає виконавцю 15000 доларів США у вигляді тимчасового внеску, в день підписання даного договору або за погодженням сторін у гривневому еквіваленті за курсом ПАТ «Приватбанк».

Згідно із пунктом 3.2 договору тимчасовий внесок залишається у виконавця в повному обсязі, у випадку підписання будь-якого договору співпраці клієнта з банком або іншою компанією, в результаті чого клієнт отримав грошові кошти, тимчасовий внесок повертається у вигляді різниці в оплаті комісійної винагороди.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що у випадку не підписання клієнтом будь-яких договорів співпраці з банками або компаніями, яку рекомендував виконавець, впродовж 4 (чотирьох) місяців, або у випадку неповернення депозитних коштів з вказаного клієнтом банку, виконавець обов`язково повертає 15000 доларів США страхового внеску клієнту. Витрати понесені виконавцем у цьому випадку, клієнтом не компенсуються.

Відповідно до пункту 6.1 договір діє з моменту його підписання до моменту укладання договору (або іншого договору з банком/компанією), але не більше шести місяців з дня його підписання, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

На виконання вимог укладеного договору, ОСОБА_3 надав розписку від 30 вересня 2015 року, відповідно до якої він отримав страховий внесок в розмірі 15000 доларів США за договором про надання послуг 07/09ДП від 30 вересня 2015 року. Свідок ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачаться з матеріалів справи, доказів виконання умов договору відповідачем до суду не надано.

А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності невиконання відповідачем умов договору.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Від визначення початкового моменту перебігу позовної давності залежить правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права.

Тому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому враховуватись має не лише безпосередня обізнаність особи про факти порушення її прав, а й об`єктивна можливість особи знати про ці факти.

Верховний Суд неодноразово наголошував, якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку потрібно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Відповідно до статті 256 ЦКУкраїни позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права.

Сплив позовної давності, про застосуванняякої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що днем початку перебігу позовної давності необхідно вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 у справі № 910/14006/18, від 22 жовтня 2019 року у справі № 910/15453/17, від 02 липня 2019 року у справі № 910/14018/18, у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір 30.09.2015 року (а.с. 6).

Враховуючи викладене, позивач у момент укладення договору, тобто 30 вересня 2015 року, був обізнаний про зміст такої угоди, а тому мав об`єктивну можливість дізнатись про порушене право з моменту його укладення. Разом із тим, відповідно до пункту 6.1 договір діє з моменту його підписання до моменту укладання договору (або іншого договору з банком/компанією), але не більше шести місяців з дня його підписання, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Тобто , умови договору не були відповідачем виконані, договір діяв протягом шести місяців, до 30 березня 2016 року, коли позивач дізнався, що його право порушене.

До суду з позовними вимогами відповідач звернувся 09.08.2021 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Посилання позивача на ту обставину, що договір діє в частині розрахунків до повного їх виконання, а тому строки ним не пропущені, не може бути прийнято судом, оскільки із змісту договору вбачається, що розрахунки між сторонами повинні були бути вчинені у разі часткового виконання зобов`язання відповідачем.

У разі невиконання договору протягом шести місяців відповідач повинен був повернути 15 000 доларів США. Оскільки договір не був виконаний , то з 31 березня 2015 року позивач дізнався про порушення його права, однак, до суду звернувся з пропущенням трирічного строку позовної давності.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач:

Судді: