УХВАЛА

24 січня 2023року

м. Київ

справа № 733/1962/16-ц

провадження № 61-263ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

вирішуючи питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 08 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ :

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з касаційною скаргою на постанову Верховного Суду 23 травня 2018 року та на останню ухвалу Верховного Суду, якою було вирішено питання щодо прийняття його касаційної скарги до розгляду.

Ухвалами Верховного Суду від 17 грудня 2019 року, від 03 лютого 2020 року, від 20 березня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвалу Верховного Суду від 20 березня 2020 року та ухвалу Верховного Суду від 29 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 20 березня 2020 року, від 29 березня 2021 року, від 11 травня 2021 року, від 30 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 серпня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 16 листопада 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 24 грудня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 14 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 31 травня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та ухвалу Верховного Суду від 14 липня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 14 вересня 2022 року залишено без розгляду в зв`язку з тим, що суд визнав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.

24 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 08 листопада 2022 року про залишення касаційної скарги без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1. рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2. ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3. ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Вищевказане положення процесуального закону містить виключний перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню. Водночас, до вказаного переліку не входять судові рішення Верховного Суду. Тобто, касаційному оскарженню не підлягають ухвали та постанови Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники справи повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд звертає увагу на те, що саме з метою виконання такого завдання сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо сторона здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, вона виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від таких дій. І саме на це спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Ці заходи передбачені у частинах четвертій і п`ятій статті 44, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 неодноразово подавав касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та кожну наступну ухвалу Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження, які не підлягають касаційному оскарженню, а також на ухвалу Верховного Суду, якою подання чергової касаційної скарги визнано зловживанням процесуальними правами, внаслідок чого касаційну скаргу залишено без розгляду, суд визнає касаційну скаргу, подану ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 08 листопада 2022 року, зловживанням процесуальним правом.

За змістом частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З врахуванням вищенаведеного касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 08 листопада 2022 року на підставі вимог частини третьої статті 44 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Верховний Суд в ухвалі від 08 листопада 2022 року роз`яснив заявнику, що для запобігання зловживанню процесуальними правами суд повноважний застосовувати заходи процесуального примусу, а саме стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина четверта статті 44, пункт 2 частини першої статті 148 ЦПК України), тобто від 744,3 грн до 7443 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

За правилами частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З врахуванням вищенаведеного, Верховний Суд акцентує увагу заявника на тому, що у разі вчинення ним вкотре аналогічних дій, які матимуть ознаки зловживання процесуальними правами, суд буде зобов`язаний застосувати заходи процесуального примусу з переліку, визначеного статтею 148 ЦПК України.

Керуючись статтями 44, 261 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року та на ухвалу Верховного Суду від 08 листопада 2022 року залишити без розгляду.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров