Справа № 147/693/22
Провадження № 2/147/67/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г. ,

із секретарем Гриняк Д. В.,

за участю:

представника позивача адвоката Клименко І. Ф.,

представника відповідача адвоката Богачук І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 12.07.2020 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначила, що спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, а тому починаючи з серпня 2021 року вони проживають окремо. Їх спільна з відповідачем дитина на даний час проживає із ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Позивач вказала, що на даний час не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує лише соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини, тому утримувати себе та малолітнього сина ОСОБА_1 не має можливості. Відповідач ОСОБА_2 з 09.01.2022 проживає та працює за кордоном, однак ніякої матеріальної допомоги на утримання сина та утримання позивачки не надає, хоча отримує значний дохід. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до повноліття дитини.

Окрім того, позивачка зазначила, що відповідно до вимог ч.2 ст.84 СК України, вона має право на утримання від чоловіка до досягнення сином трьох років. Оскільки ОСОБА_2 є здоровою та працездатною особою, отримує стабільний дохід, він має матеріальну можливість компенсувати їй втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу. Аліменти на своє утримання просила визначити у твердій грошові сумі у розмірі 3000 грн. на місяць. Також просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 1200 грн.

Ухвалою суду від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.09.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково, а саме: ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з відповідача на користь позивача 1200 (одну тисячу двісті) грн. 00 коп. витрат за надання професійної правничої допомоги; у задоволенні решти позовних вимог, відмовлено та стягнуто із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. Рішення суду в частині стягнення суми аліментного платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

02 листопада 2022 року в провадження суду надійшла заява представника відповідача адвоката Красіловського В. О. про перегляд заочного рішення ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.12.2022 заяву представника відповідача адвоката Красіловського В. О. про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини задоволено частково. Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року у справі №147/693/22 скасовано, а розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 11 годину 00 хвилин 16 грудня 2022 року, про що повідомлено учасників справи.

Враховуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Красіловського В. О. від. 15.12.2022 та від 10.01.2023 про відкладення судового розгляду на іншу дату, судове засідання призначено на 15.02.2023. Зазначена дата була заздалегідь погоджена з учасниками справи, в тому числі з представником відповідача адвокатом Красіловським В. О.

В зв`язку із заявленим представником відповідача адвокатом Богачук І. Ю. клопотанням про відкладення розгляду справи, в судовому засіданні 15.02.2023 оголошено перерву до 22.02.2023 з метою надання представнику, який вступив у справу, часу для можливості ознайомитися з матеріалами справи та для формулювання позиції по суті спору.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Клименко І. Ф. підтримала позов в повному обсязі. Додатково зазначила, що на даний час шлюб між ними сторонами розірвано, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Батько дитини, тобто відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач не має змоги працювати, оскільки постійно здійснює догляд за малолітньою дитиною. ОСОБА_2 працює за кордоном в європейській країні, в безпеці, порівняно з сином і колишньою дружиною, які проживають в Україні, в якій триває воєнний стан, отримує прибуток і не зрозуміло чому ухиляється від утримання дружини. Зазначила, що відповідачем не доведено неможливість матеріально забезпечувати дитину і колишню дружину, до досягнення сином трирічного віку. Сам факт перебування відповідача за кордоном, на думку представника позивача, свідчить про можливість надання допомоги на утримання дружини. Окрім того, вказує на те, що відповідач не позбавлений можливості повернутися в Україну і знайти роботу, щоб мати стабільний заробіток, якщо за кордоном в нього немає постійної роботи. Тому, вона просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову (правничу) допомогу з урахуванням з урахуванням додаткової угоди, якою збільшено гонорар адвоката.

Представник відповідача адвокат Богачук І. Ю. визнала позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина, разом з тим, заперечувала проти позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі, обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини. Зазначила, що аліменти на утримання дружини можуть мати місце виключно у разі достатнього рівня доходів іншого з подружжя, натомість відповідач немає постійного місця роботи, постійного заробітку, немає нерухомого майна, задля збереження свого життя вимушений знаходитись за кордоном, також позивачем не надано доказів спроможності надавати таку допомогу, матеріали справи таких доказів не містять. Відповідач бажає усі кошти направляти на утримання дитини. Таким чином, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача, у зв`язку з недоведенністю. Також просила покласти судові витрати порівно на сторони. Категорично заперечувала проти долучення до матеріалів справи додаткової угоди про збільшення суми витрат на правову допомогу.

Відзив на позов, який подано представником відповідача 20.02.2023, ухвалою суду від 22.02.2023 залишено без розгляду у зв`язку з відмовою у поновленні строків на його подання, а тому обставини наведені в ньому не беруться до уваги.

Заслухавши представників сторін, а саме позивача, яка підтримала позов в повному обсязі, представника відповідача, яка заперечувала в задоволенні позову щодо частини вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 28.07.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце реєстрації неповнолітнього ОСОБА_3 збігається з місцем проживання та реєстрації позивача ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №416 від 10.12.2020 (а.с.5, 8).

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Крім того, відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно зі статтею 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України).

Згідно зі статтею 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища (постанова Верховного Суду від 13 червня 2019 року по справі № 201/2097/17).

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до статті 48 Конституції України, відповідно до яких кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, є доцільними.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з аналізу вищезазначених норм виникає висновок, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18 та в постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20).

В матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача будь-яких доходів. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не має матеріальної змоги утримувати позивача, оскільки не має постійного місця роботи та постійного заробітку, не підтверджені жодними доказами, в той час, як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини.

Визначаючись щодо розміру заявлених вимог щодо сплати аліментів, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги надані позивачем докази, які підтверджують, що дитина проживає разом з нею та вона займається її вихованням та утриманням.

Таким чином, право позивача на отримання аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів).

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив з 01.07.2022 - 2201,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2023 становить - 2272,00 грн.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини.

З огляду на викладене вище, враховуючи вимоги чинного законодавства та надані позивачем докази, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

Також позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Як стверджує позивач, відповідач має власні джерела доходів, а отже може надавати їй допомогу на утримання до досягнення дитиною 3 років. Наведені обставини відповідачем не спростовані жодними доказами.

Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом. кожен.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за свою сутність визнається лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне відновлення в правах.

Представниками відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини на підставі статті 84 СК України.

Разом з тим, виходячи із засад справедливості, враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено можливості надання відповідачем допомоги на утримання дружини в розмірі 3000 грн. щомісячно, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача кошти на утримання дружини у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення частково.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Згідно з ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Позивач звернулась до суду з позовною заявою 11.08.2022, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.

Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертійстатті 62 ЦПК України.

За змістом ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомогиє такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі №904/4507/18 (провадження№12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Відповідно достатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами п. 3, п. 4 цієї статті унормовано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем до суду подано договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.08.2022, в якому зазначено, що за послуги, передбачені п. 1.1, п.2.1 даного договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі 1200 грн. в день підписання договору; акт виконаних робіт від 11.08.2022; квитанцію №21 від 08.08.2022. Разом з тим, представником позивача в судовому засіданні 22.02.2023 подано додаткову укоду до договору про надання правової (правничої) допомоги (послуг) від 08.08.2022, яку між позивачем та адвокатом досягнуто 14.02.2023, відповідно до цієї угоди клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі 5000 грн, акт виконаних робіт від 22.02.2023 та квитанцію №01 до прибуткового кассового ордеру від 14.02.2023.

Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, а також з урахуванням позиції представника відповідача щодо розподілу судових витрат, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., який є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, відповідає засадам розумності, співмірності та справедливості.

Доводи представника відповідача про те, що додаткова угода не може бути долучена до матеріалів справи і взята судом до уваги, адже зміна позовних вимог, а саме збільшення суми гонорару, не направлялось учасникам, суд оцінює критично, оскільки чинним законодавством України передбачено, що погоджений адвокатом з клієнтом розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання). Представником позивача обгрунтовано збільшення розміру гонорару тим, що справа розглядається після скасування заочного рішення і за участю в судових засіданнях адвоката, що попередньо сторонами не узгоджувалось, що також відповідає вимогам ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, з урахуванням часткового визнання позову, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в сумі 1488,60 грн.

Разом з тим, з урахуванням часткового задоволення позову, та часткового визнання позову відповідачем, судові витрати в сумі 496,20 грн. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат за надання професійної правничої допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Судові витрати в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання, якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 23 лютого 2023 року.

Суддя О. Г. Борейко