УХВАЛА

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 428/10786/21

провадження № 61-21394св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 року в складі судді Бароніна Д. Б. та постанову Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року в складі колегії суддів Луганської В. М., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву мотивувала тим, що з 2001 року до 2017 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що після розірвання шлюбу стосунки між ними погіршились: ОСОБА_2 систематично застосовував психологічне насильство щодо неї, його поведінка стала занадто агресивною, що проявлялося в погрозах, образах та приниженнях заявниці, в тому числі в присутності неповнолітньої дитини. Зазначала, що на тлі постійних конфліктів неодноразово зверталася до поліції, зокрема 19 жовтня 2021 року відносно кривдника було винесено терміновий заборонний припис.

У жовтні 2021 року Луганський обласний центр соціально-психологічної допомоги підготував висновки про те, що заявниця стала жертвою домашнього насильства, внаслідок чого у неї розвиваються ознаки посттравматичного стресового розладу, а у дитини - психологічна травма.

Просила суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк три місяці з забороною щодо перебування в місці проживання (перебування) заявниці за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, видано обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_2 протягом трьох місяців, тобто до 15 лютого 2022 року включно, перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до заявниці за місцем її проживання, що підтверджується заборонним приписом від 19 жовтня 2021 року серії АА №102440, показаннями свідка та висновком щодо психологічного стану та сімейної ситуації від 01 жовтня 2021 року. Врахувавши характер вчинених заінтересованою особою протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, а також нагальну необхідність захисту прав заявника від насильства, суди зробили висновок про можливість застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису.

24 грудня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 428/10786/21 та витребувано справу з Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області у зв`язку з неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану була визначена за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Листом від 10 травня 2022 року вих. № 01-02/5/2022 Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області повідомив, що цивільна права № 428/10786/21 до суду не передавалась.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2022 року направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області копії матеріалів касаційного провадження № 61-21394ск21 у справі № 428/10786/21 для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

З заявою про відновлення втраченого судового провадження до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся й ОСОБА_2 .

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено, відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі 428/10786/21 в частині ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2021 року, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 року, ухвал Луганського апеляційного суду: від 24 листопада 2021 року, від 26 листопада 2021 року, від 24 листопада 2021 року, від 08 грудня 2021 року, постанови Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року (вступна та резолютивна частини), постанови Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року з викладенням змісту судових рішень, а також у частині доказів, які досліджувалися судом, а саме: копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серія НОМЕР_1 від 12 березня 2018 року) та копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 (серія НОМЕР_2 від 10 лютого 2015 року).

Інші документи, надані ОСОБА_3 суд не врахував з підстав відсутності доказів на підтвердження їх наявності в матеріалах справи № 428/10786/21 та/або доказів направлення таких документів сторонами на адресу суду та отримання їх судом.

06 лютого 2023 року матеріали справи у відновленій частині надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу.

Відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

в ухвалі від 06 лютого 2019 року, закриваючи касаційне провадження у справі № 111/2150/13-ц, вказав, що тлумачення частини першої статті 494 ЦПК України свідчить, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втрачено у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю.

Згідно з частиною третьою статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Відповідно до частини четвертої статті 494 ЦПК України після набрання законної сили ухвалою суду, визначеною частиною третьою цієї статті, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження за касаційною скаргою у справі, провадження у якій втрачено.

З урахуванням змісту ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 є неможливим, оскільки повністю втрачене провадження в цій справі відновлено судом лише в частині окремих документів.

Провадження в частині доказів, покладених судами в основу оскаржених судових рішень, зокрема:термінового заборонного припису від 19 жовтня 2021 року серії АА №102440, висновку Луганського обласного центру соціально-психологічної допомоги щодо психологічного стану та сімейної ситуації від 01 жовтня 2021 року, судом не відновлено.

За таких обставин відкрите ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року касаційне провадження підлягає закриттю.

При цьому Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що у зв`язку з неможливістю відновити втрачене судове провадження у повному обсязі, вони не позбавлені можливості повторно звернутися до суду першої інстанції у загальному порядку.

Керуючись статтею 260, 401, 415, 494 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року в справі № 428/10786/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук