Справа № 444/5/23
Провадження № 2/444/276/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рава - Руська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності на частку в майні двору як члена колишнього колгоспного типу двору,-

В СТАНОВИВ :

Позивачі звернулися в суд про визнання права власності на частку в майні двору як члена колишнього колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги Позивачі мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звернулася в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу № 13/2014 та видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та з 1/4 частину господарських будівель і споруд.

Позивачі повідомляють, що Свідоцтво про право особистої власності на будівлю від 31.12.1987р. котре видане на підставі рішення виконавчого комітету Нестерівського району № 370 від 30.12.1987 р. підтверджує, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , як голові колгоспного типу двору.

Довідка №777 підтверджує, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , а членами двору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Дані взяті з по господарської книги Гійченської сільської ради за 1986 - 1990 рр.

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_4 та члени двору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 , довідка № 78.

У свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказується, що будинок належить колгоспному типу двору і зазначається голова двору.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/4 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/4 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення.

З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Позивачі вказують, що право власності двору АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 , як головою двору, що підтверджує свідоцтво про право особистої власності на будівлі.

Довідка № 1733 котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_4 .

Із довідки № 778 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Довідка № 776 підтверджує, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають.

Рішенням 24 сесії Рава Руської міської ради 8 демократичного скликання № 75 від 09.09.2022р. про перейменування деяких вулиць на території Гійченської сільської ради, вул. Першотравнева була перейменовано на вул. Героїв України.

Житловий будинок господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , побудований в 1972 р. та складається з приміщень:житлової (площею 11,9 кв.м.);житлової (площею 18,8 кв.м.);житлової (площею 17,3 кв.м.);коридор (площею 7,1 кв.м.);веранда (площею 14,6 кв.м.);кухня (площею 14,0 кв.м.);кладова (площею 7,6 кв.м).Загальна площа житлового будинку 91,3 кв.м. (житлова площа 48,0 кв.м., допоміжна площа 43,3 кв.м.).

Господарські будівлі: ворота та огорожа, що підтверджується технічним паспортом.

На підставі вищевикладеного Позивачі просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , право власності кожному на 1/4 частину житлового будинку та 1/4 частину господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі.

На підставі вищевикладеного Позивачі вважають, що вони являються власниками по 1/4 частині кожному житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та по 1/4 частині кожному господарських будівель.

Враховуючи вищенаведене, Позивачі змушені звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом та просять задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Представник відповідача Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, представник відповідача Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської області надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У вирішенні даної справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи Рава - Руської ДНК в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином та від неї не надходило на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, представник третьої особи надіслав суду належим чином завірену копію спадкової справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звернулася в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу № 13/2014 та видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та з 1/4 частину господарських будівель і споруд.

Позивачі повідомляють, що Свідоцтво про право особистої власності на будівлю від 31.12.1987р. котре видане на підставі рішення виконавчого комітету Нестерівського району № 370 від 30.12.1987 р. підтверджує, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , як голові колгоспного типу двору.

Довідка №777 підтверджує, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , а членами двору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Дані взяті з по господарської книги Гійченської сільської ради за 1986 - 1990 рр.

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_4 та члени двору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 , довідка № 78.

У свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказується, що будинок належить колгоспному типу двору і зазначається голова двору.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/4 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/4 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення.

З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Позивачі вказують, що право власності двору АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 , як головою двору, що підтверджує свідоцтво про право особистої власності на будівлі.

Довідка № 1733 котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_4 .

Із довідки № 778 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Довідка № 776 підтверджує, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають.

Рішенням 24 сесії Рава Руської міської ради 8 демократичного скликання № 75 від 09.09.2022р. про перейменування деяких вулиць на території Гійченської сільської ради, вул. Першотравнева була перейменовано на вул. Героїв України.

Житловий будинок господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , побудований в 1972 р. та складається з приміщень:житлової (площею 11,9 кв.м.);житлової (площею 18,8 кв.м.);житлової (площею 17,3 кв.м.);коридор (площею 7,1 кв.м.);веранда (площею 14,6 кв.м.);кухня (площею 14,0 кв.м.);кладова (площею 7,6 кв.м).Загальна площа житлового будинку 91,3 кв.м. (житлова площа 48,0 кв.м., допоміжна площа 43,3 кв.м.).Господарські будівлі: ворота та огорожа, що підтверджується технічним паспортом.

На підставі вищевикладеного Позивачі просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , право власності кожному на 1/4 частину житлового будинку та 1/4 частину господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі.

Вищенаведене свідчить про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст, ст. 23, 200, 247, 258-259, 264-265, 319, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ ГУДМС України у Львівській області 31.01.2014 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 91,3 кв.м. (житлова площа 48,0 кв.м., допоміжна площа 43,3 кв.м.)) та на 1/4 частину господарських будівель та споруд (огорожа та ворота), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданого 18.10.2019 року органом 4628. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ), право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 91,3 кв.м. (житлова площа 48,0 кв.м., допоміжна площа 43,3 кв.м.)) та на 1/4 частину господарських будівель та споруд (огорожа та ворота), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_7 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_6 , виданий Шевченківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 06.05.2016 року. Реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_7 ), право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 91,3 кв.м. (житлова площа 48,0 кв.м., допоміжна площа 43,3 кв.м.)) та на 1/4 частину господарських будівель та споруд (огорожа та ворота), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Мікула В. Є.