ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/914/23 Справа № 185/2561/22 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь свою користь 390000.00 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає наступне. З 25 листопада 1992 року працював на підприємстві відповідача займаючи різні посади. Починаючи з 25.1 1.1992 року був прийнятий учнем підземним гірничим в шахті «Самарська», працював підземним гірничим майстром, прохідником підземним 5 розряду. 20 лютого 2017 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми Н-4 від 13 червня 2017 року, затвердженого Першим заступником начальника правління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань:

- радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами;

- нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (НФ другого ступеня). остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другою ступеня) суглобів;

- хронічне обструктивне захворювання легень першої ступені (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А». ЛН першого другого ступенів;

- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно п. 13 акту оцінка умов праці позивача по діючим на момент розслідування класифікаціям віднесені до різних ступенів «Шкідливих» за всіма факторами.

П. 15 даного акту зазначає, що позивач не здатний працювати за професією і не працює,

П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту.

Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перенавантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом до 130 разів за зміну при допустимому значення 51-100. маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг. при допустимому значенні до 30 кг., переходи пішки за зміну становили 10,5 км. При допустимому значенні до 8 км., запиленість повітря робочої зони: в концентрації 57.88 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3, діяв впродовж 91.7 змінного часу; еквівалентний рівень ШУМУ: 92 дБ при ГДР 80дБ: мікроклімат: температура повітря становила 28.5 при нормі 20- 24, відносна вологість повітря 77 % при нормі 55%. швидкість руху повітря при нормі 0.6-0.5 м становила 0.5 м/с. час дії несприятливого мікроклімату впродовж 91.7 зміни; рівень напруженої-1 і праці: сприймання сигналів з наступним порівнянням фактичних значень. По сенсорному навантаженню-тривалість зосередженого спостереження 100% при допустимому значенні 51-75% Навантаження на слуховий аналізи розбірливість слів і сигналів-від 50% до 70% при допустимому значенні-від 90% до 70%. Ступінь ризику для власного житія та життя інших осіб - вірогідний. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час при допустимому показнику-двозмінна (без нічної зміни.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 25.07.2018 року серії 12ААА № 053176 позивачу визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 60% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 25 липня 2018 року серії 12ААВ № 014152 позивачу визначено 3-ю групу інвалідності до 01.08.2021 року у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа. стаціонарного лікування. Згідно цієї ж довідки позивачу протипоказана робота в умовах фізичної праці, в умовах впливу пилу, шуму, підземно.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 12 липня 2021 року серії 12ААА № 064917 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності па рівні встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 12 липня 2021 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності безстроково у зв`язку професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога. Пульмонолога, ЛОР, стаціонарного лікування. Згідно цієї ж довідки позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Зміст виписок із медичної карти хворого денного відділення з 2018 до 2021 року, підтверджують повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення).

Позивач вважає, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах.

Позивач вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 390000 грн. (а.с.1-7).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 120000 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 1800 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.74-79).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 390 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції не було досліджено усі наявні факти та обставини справи, не враховано судову практику Верховного Суду в аналогічних справах.

Також посилається на те, що він та його сім`я переживають та страждають з приводу його стану здоров`я обмежень у працездатності та обмежень у чоловічій роботі вдома, неможливістю достатнім рівнем забезпечувати родину, так як він був звільнений з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану свого здоров`я. Приймаючи до уваги відсоток втрати його працездатності та зважаючи на серйозність основного професійного захворювання, яке у свою чергу спричиняє виникнення супутніх хвороб та фактично повністю змінило стиль та уклад життя, розмір відшкодування шкоди має бути пропорцінийм відсоткам втрати його працездатності. Вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 390 000 грн. (а.с.94-98).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Суд не дослідив всі обставини справи, залишив без уваги аргументи та доводи відповідача, необґрунтовано завищив розмір моральної шкоди та як наслідок ухвалив незаконне рішення.

Зазначає, що позивач наполягав на тому, що доказування вини відповідача не є необхідною умовою для стягнення моральної шкоди. Проте, ч.2. ст.1167 ЦК України підлягає застосуванню виключно у разі, якщо шкоду завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. На думку відповідача, розгляд позовних вимог необхідно було здійснювати керуючись ч.1 ст.1167 та ч.3. ст.23 ЦК України, якими визначено загальні підстави деліктної відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів. Оскільки посадові особи відповідача не визнавались винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення у діях відповідача відсутня. Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача.

Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Доводи позивача щодо фізичних та моральних страждань необґрунтовані. Позивач зазначає, що він позбавлений нормальних життєвих зв`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте не конкретизує, у чому ще виражено. Аргументи позивача щодо життєвих обмежень також не підтверджуються належними та допустимими доказами. Суду не було надано доказів того, що через стан здоров`я та встановлення третьої групи інвалідності позивачу протипоказана будь-яка робота навіть в полегшених умовах. З наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні. Позивач навмисно приховував стан свого здоров`я та добровільно продовжував працювати з тяжкими умовами праці, усвідомлюючи, що вугільна шахта це гірниче підприємство підвищеної небезпеки з шкідливими умовами праці. Також він, укладаючи трудовий договір, був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці та добровільно продовжував працювати в таких умовах. Протягом всього строку трудового договору від ньго не надходило ніяких скарг або зауважень щодо умов праці. Вважає, що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів. Крім того, позивачем не було надано обґрунтування щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми (а.с.81-95).

Посилаючись на те, що склад правопорушення у діях Відповідача відсутній. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/вбо докази порушення норм законодавства з охорони праці, відскутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів, про допущення порушень з боку відповідача. Позивачем не надано жодного доказу про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 25 листопада 1992 року позивач працював на підприємстві відповідача займаючи різні посади. Починаючи з 25.1 1.1992 року був прийнятий учнем підземним гірничим в шахті «Самарська», працював підземним гірничим майстром, прохідником підземним 5 розряду.

20 лютого 2017 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми Н-4 від 13 червня 2017 року, затвердженого Першим заступником начальника правління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань:

- радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами ;

- нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (НФ другого ступеня). остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другою ступеня) суглобів;

- хронічне обструктивне захворювання легень першої ступені (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А». ЛН першого другого ступенів;

- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно п. 13 акту оцінка умов праці позивача по діючим на момент розслідування класифікаціям віднесені до різних ступенів «Шкідливих» за всіма факторами.

П. 15 даного акту зазначає, що позивач не здатний працювати за професією і не працює,

П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту.

Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перенавантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом до 130 разів за зміну при допустимому значення 51-100. маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг. при допустимому значенні до 30 кг., переходи пішки за зміну становили 10,5 км. При допустимому значенні до 8 км., запиленість повітря робочої зони: в концентрації 57.88 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3, діяв впродовж 91.7 змінного часу; еквівалентний рівень ШУМУ: 92 дБ при ГДР 80дБ: мікроклімат: температура повітря становила 28.5 при нормі 20- 24, відносна вологість повітря 77 % при нормі 55%. швидкість руху повітря при нормі 0.6-0.5 м становила 0.5 м/с. час дії несприятливого мікроклімату впродовж 91.7 зміни; рівень напруженої-1 і праці: сприймання сигналів з наступним порівнянням фактичних значень. По сенсорному навантаженню-тривалість зосередженого спостереження 100% при допустимому значенні 51-75% Навантаження на слуховий аналізи розбірливість слів і сигналів-від 50% до 70% при допустимому значенні-від 90% до 70%. Ступінь ризику для власного житія та життя інших осіб - вірогідний. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час при допустимому показнику-двозмінна (без нічної зміни.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 25.07.2018 року серії 12ААА № 053176 позивачу визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 60% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 25 липня 2018 року серії 12ААВ № 014152 позивачу визначено 3-ю групу інвалідності до 01.08.2021 року у зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа. стаціонарного лікування. Згідно цієї ж довідки позивачу протипоказана робота в умовах фізичної праці, в умовах впливу пилу, шуму, підземно.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 12 липня 2021 року серії 12ААА № 064917 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності па рівні встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 12 липня 2021 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності безстроково у зв`язку професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога. Пульмонолога, ЛОР, стаціонарного лікування. Згідно цієї ж довідки позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Зміст виписок із медичної карти хворого денного відділення з 2018 до 2021 року, підтверджують повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення).

Задовольняючи частково позовні вимоги частково, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. Що є підставою для відшкодування моральної шкоди в розмірі 120000.00 грн. за 60% втрати професійної працездатності.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.1, 2 ст.153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у позивача та діями відповідача, а також, що причиною його професійних захворювань є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів, вони спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13.06.2017 року, у п.17 якого зазначено, що причина виникнення професійного захворювання, став рівень фізичного перевантаження, запилення повітря робочої зони, еквівалентний рівень шуму, мікроклімат, рівень напруження праці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 60% професійної працездатності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану її здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни її життя, порушили її психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Прийнявши до уваги факт отримання ОСОБА_2 третьої групи інвалідності та втрати ним 60% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120000 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання виникло під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: