Ухвала

06 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 761/27816/20

провадження № 61-1497ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка Андрія Олександровича на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року

у задоволені позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - АТ «ВТБ Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І. О. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Григоренко А. О. звернувся до Київського апеляційного суду

з апеляційною скаргою, яка надійшла до апеляційного суду 01 листопада

2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка А. О. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано надати докази поважності пропуску строку подачі апеляційної скарги. Роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив

з того, що представник ОСОБА_1 - адвокат Григоренко А. О. пропустив строк подачі апеляційної скарги. Суд зазначив, що представником заявника не вказано обставин непереборної сили та обставин, які об`єктивно унеможливили звернення з апеляційною скаргою у встановлений строк. Також, суд апеляційної інстанції вказав, що копія рішення суду першої інстанції апелянтом отримана 22 лютого 2022 року, а введення воєнного стану не

є обставиною непереборної сили або обставиною, яка об`єктивно унеможливила звернення з апеляційною скаргою у встановлений строк.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка А. О. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження виходив з того, що у заяві про поновлення строку апеляційного оскарження представник заявника не зазначив ані конкретних дат, ані конкретного місця, в якому знаходився ОСОБА_1 , а посилаючись на статтю 76 ЦПК України, не підтвердив викладені обставини жодними доказами.

27 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Григоренко А. О. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року (надійшла до суду 30 січня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренко А. О. на ухвалу Київського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренко А. О. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку, що

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову

у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову

у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень

у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів

з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів

з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини

й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Резолютивна частина рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року суду була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 січня 2022 року.

Повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року був надісланий судом 23 лютого 2022 року, оприлюднений 24 лютого 2022 року.

Суд апеляційної інстанції встановив з матеріалів справи (а.с.151), що копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року отримано заявником 22 лютого 2022 року.

Представник заявника в касаційній скарзі заперечує проти цього, однак не надає жодного доказу того, що повне рішення суду першої інстанції не направлялось судом позивачу та представнику позивача поштою чи електронною поштою.

У касаційній скарзі представник заявника посилається як на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження на наступні обставини:

- з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, що є обставиною непереборної сили,

- з початком військової агресії представник втратив зв`язок із позивачем,

а після того, як позивач вийшов на зв`язок, з`ясувалось, що позивач вимушено переселився та є внутрішньо переміщеною особою,

- Єдиний реєстр судових рішень був закритий до 20 червня 2022 року.

На підтвердження цих доводів представник заявника надав лише один доказ: довідку переселенця ОСОБА_1 , видану 01 квітня 2022 року УСЗН Обухівської РДА (Богуславським відділом).

В цій довідці зазначено, що зареєстрованим місцем проживання заявника

є АДРЕСА_1 , а фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга подана через 10 місяців після ухвалення рішення суду першої інстанції.

При цьому з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року вбачається, що справа розглядалась за участю представника позивача Григоренка А.О. , що свідчить про обізнаність представника позивача про результати розгляду справи (відмову в задоволенні позову) вже в день проголошення резолютивної частини рішення, тобто 20 грудня 2021 року.

Представник заявника не зазначає, чи отримував він як представник позивача копію повного тексту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року (поштою або електронною поштою), і не зазначає конкретну дату, коли він ознайомився з повним текстом рішенням суду.

При цьому представник заявника також не вказує конкретну дату, коли відновився його зв`язок з позивачем, і не надає жодних доказів.

Посилаючись на те, що Єдиний реєстр судових рішень був закритий з 24 лютого 2022 року до 20 червня 2022 року, представник заявника водночас не наводить конкретних обставин, які завадили заявнику та представнику подати апеляційну скаргу у розумний строк після відкриття Єдиного реєстру судових рішень для загального доступу з 20 червня 2022 року, адже апеляційна скарга була подана більше ніж через чотири місяці після відкриття Єдиного реєстру судових рішень.

Щодо посилання представника заявника на введення в Україні воєнного стану, загрозу окупації м. Києва та Київської області, як на поважну причину пропуску строку апеляційного оскарження, слід вказати наступне.

Введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі строку касаційного оскарження у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати апеляційну скаргу (наприклад виїзд з місця проживання в зв`язку

з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати, тощо).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану

в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Верховний Суд відхиляє доводи представника заявника про неврахування судом апеляційної інстанції листа Торгово-промислової палати України

від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 як доказу дії обставин непереборної сили, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, про які йдеться у вказаному листі і які перешкоджали заявнику або його представнику через запровадження в Україні воєнного стану звернутись до суду у розумні строки після отримання заявником (представником заявника) копії оспорюваного рішення та ознайомлення з повним текстом рішення, його змістом та мотивами, а сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, провадження № 11-107заі22.

Колегія суддів звертає увагу, що вказуючи причиною пропуску строку на апеляційне оскарження вимушене переселення заявника з м. Київ до с. Мисайлівка (Богуславський район, Київська область) та втрату зв`язку з заявником, в той же час представник заявника не наводить жодної конкретної дати та обставини, підтвердженої належними доказами, яка б свідчила про неможливість представника заявника чи заявника до листопада 2022 року звернутися до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Надану заявником довідку переселенця колегія суддів не може прийняти як єдину підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки заявником не вказано жодних причин тривалої неможливості приїхати до м. Київ (зокрема після закінчення активної фази обстрілів м. Києва та боїв у Київській області) або поштою з с. Мисайлівка подати апеляційну скаргу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка А. О. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року подана

з пропуском строку апеляційного оскарження, обґрунтовано, відповідно до вимог статті 357 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки підстави для поновлення строку за подання апеляційної скарги були визнані неповажними, а у другому клопотанні не наведено інших поважних причин пропуску процесуального строку та не зазначено ані конкретних дат, ані конкретного місця, в якому знаходився ОСОБА_1 , та не надано жодних доказів.

Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що заявником було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка Андрія Олександровича на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник