ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 685/153/22

Провадження № 22-ц/4820/123/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 685/153/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року (суддя Самойлович А.П., повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Теофіпольська селищна рада як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що з 22.04.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Рішенням Теофіпольського районного суду від 19.03.2020 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн щомісячно від 15.01.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини та неналежно виконує обов`язок із утримання дитини. Разом з тим, відповідач допускає несвоєчасну сплату аліментів, що негативно впливає на інтереси та забезпечення потреб дитини, тому ОСОБА_1 вважає за доцільне стягнути із відповідача пеню, станом на 08.02.2020 загальний розмір якої становить 5370 грн. Звертає увагу, що дії ОСОБА_3 є безвідповідальними стосовно дитини, оскільки відповідач фактично ухиляється від виконання обов`язків по вихованню доньки і щодо її утримання, порушуючи при цьому права дитини.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_3 5370 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4500 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови в позбавленні ОСОБА_3 батьківських прав, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою докази ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків, що подані нею та не вказано у рішенні мотивів, з яких їх відхилено. За відсутності наданих відповідачем доказів, всупереч інтересам малолітньої дитини, суд описав у рішенні обставини про перешкоди відповідача для виконання батьківських обов`язків та безпідставно відмовив у позові, не прийнявши надіслану ОСОБА_3 заяву про визнання вимог щодо позбавлення батьківських прав.

Апелянтка вказує, що судом проігноровано не надання ОСОБА_3 доказів належного виконання обов`язків із виховання та утримання дитини, доказів наявності істотних обставин, що унеможливлювали виконання цих обов`язків, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, судом не враховано, що відповідач не виховує дитину, ухиляється від спілкування із нею, не готує її до самостійного життя, не цікавиться справами дитини та станом здоров`я, не піклується про її духовний та моральний розвиток. ОСОБА_1 зазначала, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано висновок Верховного Суду, викладений у цивільній справі № 459/3411/18 від 29.09.2022.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Відзив до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з підстав у ній наведених.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.10-11).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 27.02.2021 серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 21).

Зі змісту висновку Теофіпольської селищної ради № 2430/02-40 від 16 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та вітчимом, вихованням дитини займається мама. Батько ОСОБА_3 з дитиною не проживає, участі у вихованні не приймає, аліментів не сплачує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 15 від 16.12.2021) Теофіпольська селищна рада пропонує Теофіпольському районному суду позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_5 (а.с. 13).

Задовольняючи частково позов в частині стягнення неустойки та стягуючи з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 4500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що така неустойка може нараховуватися лише за наявності обов`язку відповідача по сплаті аліментів, а оскільки аліменти з ОСОБА_3 стягуються відповідно до рішення Теофіпольського районного суду від 19 березня 2020 року з 15.01.2020, тому при розрахунку пені не підлягає врахуванню перша половина січня 2020 року.

Рішення в цій частині учасниками справи не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відмовляючи в задоволені позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з її недоведеності, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом по відношенню до батька дитини і обґрунтовано відхилив підстави позову: що метою звернення ОСОБА_1 до суду є унеможливлення в подальшому відповідачеві звертатися з вимогами до доньки щодо свого утримання, а також забезпечення виїзду за межі України без необхідності отримання дозволу від батька.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки такі відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд констатує, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.

Встановивши недоведеність злісного нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , врахувавши підстави позову: ухилення відповідача від виховання дитини, піклування про її стан здоров`я та про духовний і моральний розвиток доньки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції при ухваленні рішення вірно врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу саме при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навела переконливих аргументів та відповідних доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, що ґрунтуються на встановлених у справі обставинах. Посилання апелянтки на те, що відповідач не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання зводяться до непогодження зі встановленими обставинами та оцінкою доказів.

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, судом обґрунтовано не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Теофіпольської селищної ради від 16.12.2021 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки у висновку відсутні відомості про його складання за участю батька дитини, а також він не містить даних, що об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Твердження апелянтки щодо помилкового не прийняття судом першої інстанції заяви ОСОБА_3 про визнання вимог щодо позбавлення батьківських прав (а.с. 85) є такими, що не заслуговують на увагу.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.85) наявна заява від імені ОСОБА_9 про розгляд справи у відсутності останнього та про визнання позовної вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до довідки, складеної керівником апарату Теофіпольського районного суду Самойлюком Д.Ю., заява ОСОБА_3 про визнання позовних вимог відправлена 02.10.2022 з електронної адреси ОСОБА_10 в форматі фото та не підписана ЕЦП (а.с.86).

Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, надсилання до суду процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Оскільки заява від імені ОСОБА_9 від 02.10.2022 не сформована в системі «Електронний суд», надійшла на електронну адресу суду в електронній формі без накладення електронного цифрового підпису, тому вважається такою, що не підписана особою, яка її подала.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції правомірно не врахував подану відповідачем заяву.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не у повній мірі встановив обставини справи, не взяв до уваги всі доводи позивачки, які вказують на систематичне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків і підтверджують необхідність позбавлення його батьківських прав, не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай