ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/797/22Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/304/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

учасників справи: відповідача ОСОБА_1 позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/797/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, постановленого суддею Сіянко В.М., повний текст рішення складено 22 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3724,79 грн. та 100000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок неправомірних дій відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що належна відповідачу ВРХ (бики) постійно випасаються без нагляду та без припону на громадському пасовищі, Відповідач не забезпечує безпеку для людей та тварин та завдається матеріальна шкода у вигляді поламаних огорож та знищення посівів.

25 травня 2022 року належні відповідачу бики напали на корову позивачки, яка на той час була тільною та поранили її. Позивачка та її чоловік під загрозою своєму здоров`ю та життю доклали значних зусиль, щоб відігнати ВРХ відповідача биків, кожен з яких має вагу більш як 400 кг, а де-які тварини мають вагу по 800 кг. З цього приводу позивачка звернулася до поліції. Внаслідок неконтрольованого випасу відповідачем своєї ВРХ, вона не може випасати на громадському пасовищі та взагалі виганяти на вулицю свою корову, оскільки є ризик нападу на неї биків відповідача. Зазначає, що вина відповідача полягає у необережності та свідомому нехтуванні порядку поводження з ВРХ. Позивачка змушена нести додаткові витрати по закупівлі кормів для своєї корови, витрати на її лікування. Вказує на те, що після спричинення шкоди майну позивачки та загрози спричинення шкоди здоров`ю, вона переносить душевні страждання та переживання, не може жити повноцінним життям та поратися по господарству.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) 833,64 грн матеріальної шкоди, 3000,00 грн моральної шкоди, а всього 3833 (три тисячі вісімсот тридцять три) гривні 64 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 222 (двісті двадцять дві) гривні судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову та відшкодувати йому судові витрати відповідно до наданих ним квитанцій. Просить постановити окрему ухвалу щодо неправомірних дій адвоката (безпідставність позову, завищення позовних вимог, фальсифікація доказів).

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами факт завдання їй майнової та моральної шкоди внаслідок випасання на території громадського пасовища його худоби. Не доведено факт порушення ним правил утримання великої рогатої худоби при її випасанні на громадському пасовищі.

Вказує на те, що суд не встановив причинного зв`язку між його діями та настанням негативних наслідків, на які посилається позивачка. Позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували законність її позовних вимог щодо завдання їй моральної шкоди.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги надані ним докази, які спростовують свідчення ОСОБА_2 та не прийняв до уваги факти неодноразових неправдивих свідчень позивачки щодо безконтрольного перебування на території пасовища його ВРХ та завдання матеріальних збитків.

Зазначає, що в даному випадку загрозу своїй корові створює сама позивачка своїми діями, оскільки виганяє тварину на громадське пасовище в стані "охоти".

Щодо залишення його худоби без догляду або жорстокого поводження, то в рішенні суду не наведено жодних обґрунтувань цього твердження. Частина громадського пасовища, де випасається його худоба, огороджена і не дозволяє худобі виходити за межі пасовища. Бики вагою понад 400 кг з моменту появи нормального травного покриву знаходяться на припоні.

Вважає, що позивачка зловживає процесуальними правами та штучно створює докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано підстав, які послужили причиною для стягнення моральної шкоди є безпідставними. Судом вірно встановлені обставини, наведені в позовній заяві, та враховано той факт, що ОСОБА_1 випасав своїх биків із порушенням норм законодавства.

Твердження апелянта щодо зазначення неправильної дати запліднення корови та її тільності є голослівними, оскільки є паспорт про народження телички.

Зазначає, що суд першої інстанції дослідив усі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції та апелянт не ставив під сумнів жоден доказ та не заявляв клопотання про проведення експертизи з приводу підроблення документів.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Позивачка ОСОБА_2 заперечила апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Підволочиської селищної ради із заявою про надання допомоги та захисту від нападу худоби громадянина ОСОБА_1 . Депутатом Підволочиської селищної ради Гацом Б.М. було складено акт, в якому зафіксовано, що по прибуттю за місцем проживання ОСОБА_2 виявлено травмовану корову, працівників поліції, місцевого фермера ОСОБА_3 , який пояснив, що бики ОСОБА_1 напали на корову ОСОБА_2 . Пізніше прибув ветеринарний лікар ОСОБА_4 , який надав допомогу травмованій корові та зроблено відповідну фото фіксацію (а.с. 23).

В судовому засіданні досліджено матеріали перевірки звернень ОСОБА_2 , зареєстровані в журналі ЄО ВП №5 (смт Підволочиськ) 27.04.2022 за №935 та 25.05.2022 за №1157 (а.с. 52-62). З вказаних матеріалів вбачається, що до відділу поліції 27.04.2022 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про напад бездоглядного ВРХ (биків) Камінського М.М. на корову позивачки. Відібрано пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень.

Згідно довідки ДОП ВП №5 (смт. Підволочиськ) Климчука С.В. ним протягом часу з 25.05.2022 по 04.06.2022 проведено перевірку за зверненням ОСОБА_2 . Перевіркою встановлено, що 25.05.2022 до відділку поліції надійшло повідомлення ОСОБА_2 про конфлікт, що виник у неї з ОСОБА_1 , який не припинає свою ВРХ, в результаті чого бик ОСОБА_1 напав на корову ОСОБА_2 на громадському пасовищі.

За матеріалами обох перевірок ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Допитані під час розгляду справи в суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повідомили, що ВРХ (бики) що належать ОСОБА_1 випасаються не на припоні, ОСОБА_1 залишає тварин без нагляду, у зв`язку з чим бики нападають на людей та тварин, нищать городину на прилеглих господарствах. 25 травня 2022 року були безпосередніми свідками нападу бика, що належить ОСОБА_1 на корову, що належить ОСОБА_2 .

Пред`являючи позов ОСОБА_2 , зазначила, що відповідач категорично та агресивно реагує на будь-які зауваження з боку мешканців селища. Дії відповідача загрожують життю та здоров`ю як особисто позивачки, так і її майну. Вона боїться ходити по вулиці та пасовищі, оскільки переживає за своє життя та життя своїх рідних. Через триваюче безнаглядне утримання відповідачем ВРХ (биків) на громадському пасовищі, вона не може випасати та переганяти через вулицю свою корову, оскільки є ризик спричининня тілесних ушкоджень як її худобі, так і їй особисто. Змушена нести додаткові витрати по лікуванню корови, закупівлі кормів для своєї корови, про що представила відповідні рахунки та квитанції.

Також зазначила, що внаслідок триваючої неправомірної поведінки відповідача, який не забезпечує належне утримання тварин, випасає ВРХ биків, у тому числі й деяких тварин вагою понад 800 кг без нагляду, на непристосованій території громадського пасовища, вона отримала стрес та переляк, не має змоги вести звичний спосіб життя, вільно виходити та виводити свою худобу на громадське пасовище, переживає за своє майно - худобу, а також за своє життя і здоров`я та життя і здоров`я своїх рідних. Позивачка є інвалідом 2 групи по зору, що створює також додаткові труднощі в організації свого життя через неправомірні дії відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушує вимоги щодо утримання ВРХ (биків), залишаючи тварин при випасанні на громадському пасовищі без нагляду, у непристосованому для вигулу тварин місці, що спричинило напад бездоглядних тварин на корову позивачки та спричинило їй матеріальну шкоду і моральну шкоду.

Стягуючи частково матеріальну шкоду в сумі 833,64 грн. суд врахував витрати про оплату послуг ветеринара на суми: 330 грн, 217,62 грн, та 286,02 грн, належно підтверджені квитанціями про сплату.

Стягуючи моральну шкоду у сумі 3000 грн суд виходив із тих обставин, що саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Утримання сільськогосподарських тварин - ВРХ в особистих селянських господарствах регулюється законами України «Про особисте селянське господарство», «Про захист тварин від жорстокого поводження» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать сільськогосподарські та свійські тварини, зокрема коні, ВРХ, птиця та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку. Особи, які ведуть особисті селянські господарства, зобов`язані дотримуватися діючих нормативів щодо якості продукції, санітарних, екологічних та інших вимог відповідно до законодавства.

Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, а також повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності тощо. Місце утримання тварин має бути обладнане таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин, не допускається залишати їх без нагляду.

За вимогами Правил охорони праці в сільськогосподарському виробництві, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21.09.2018 №1090/32542 під час випасання ВРХ не дозволяється залишати тварин без нагляду (п.3.1, 3.7); територію на якій розміщені приміщення для утримання биків і вигульні майданчики потрібно загородити металевою огорожею заввишки 1.5 м.; на вигульних майданчиках дозволяється вигулювати на прив`язі лише одного бугая ( розд.VI п.5,6).

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При вирішенні спору судом обґрунтовано установлено, що відповідач порушує вимоги щодо утримання ВРХ (биків), залишаючи тварин при випасанні на громадському пасовищі без нагляду, у непристосованому для вигулу тварин місці, що спричинило напад бездоглядних тварин на корову позивачки, спричинивши ушкодження корові. Окрім того, внаслідок триваючих неправомірних дій відповідача - неналежного утримання ВРХ (биків) безнаглядне випасання на непристосованій території, позивачка терпить постійні побоювання щодо випасу своєї худоби на громадському пасовищі, в результаті чого були завдані стрес, зміна психоемоційного стану, зміни у звичайному життєвому ритмі, моральні страждання та психологічні переживання позивачці. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням матеріальної та моральної шкоди позивачці.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт спричинення ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, який випасає ВРХ (биків) вагою понад 400 кг і більше без догляду, без припону, у непристосованому місці на неогородженому громадському пасовищі, що спричинило напад ВРХ на корову ОСОБА_2 , завдавши ушкоджень корові, спричинивши переляк, стрес, моральні страждання позивачки, яка є інвалідом 2 групи із дитинства (а.с.9), як у зв`язку із пошкодженням майна, так і у зв`язку із загрозою власному здоров`ю та життю внаслідок нападу тварин відповідача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди 3000 грн. При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що неправомірна поведінка відповідача щодо утримання та випасу ВРХ (биків) є триваючою. Так, матеріалами справи №604/713/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиська селищна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтверджується відповідач ОСОБА_1 за місцем проживання в АДРЕСА_1 в пристосованому негерметичному дерев`яному піднавісі, на заїзді до садиби, практично при температурі зовнішнього середовища, утримує в господарстві 11 голів великої рогатої худоби (ВРХ), із яких тільки 6 ідентифіковані (наявні вушні бирки). Сусіди відповідача вул.Надзбручанській скаржились, що корови не дояться, не створені умови для напування тварин, кормів недостатньо. Прибирання гною тривалий час не проводиться, внаслідок чого заїзд на подвір`я, причеп та піднавіс повністю вкриті шаром вологого гною, що викликає стійкий постійний неприємний запах.

При перегоні худоби на пасовище по вул.Надзбручанській вздовж спортивного майданчика і на самому пасовищі відповідач ОСОБА_1 не забезпечує безпеку людей і тварин. Завдається матеріальна шкода у вигляді поламаних огорож, знищення посівів, забруднення навколишнього середовища. Про неналежний догляд за ВРХ відповідачем, небезпеку для життя людей і тварин, про те, що худоба знаходиться без нагляду неодноразово скаржилася позивачка ОСОБА_2 .

Вищезазначені обставини вбачаються із акту комісійного обстеження Підволочиської селищної ради від 21 квітня 2021 року (а.с.9-11).

Відповідно до колективної заяви жителів смт.Підволочиськ, у тому числі і позивачки ОСОБА_2 , жителі неодноразово зверталися до голови Підволочиської селищної ОТГ та просять сприяння у вирішенні проблеми щодо випасу ОСОБА_1 своєї великої рогатої худоби (биків), що знаходиться без нагляду та припонів і вільно розгулює цілодобово по громадському пасовищу, людських городах та присадибних ділянках. Бики завдають великої матеріальної шкоди жителям та тілесних ушкоджень худобі. Діти та дорослі бояться ходити через пасовище. Мешканці, які займаються спортом та учні ДЮСШ переривають заняття у зв`язку з нападом ВРХ ОСОБА_1 , оскільки бики мають по 4-5 років і дуже агресивні (а.с.13,14).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили, що ВРХ (бики), що належить ОСОБА_1 часто випасається не на припоні, до пасовища та й на пасовищі ОСОБА_1 худобу рідко супроводжує та залишає без нагляду, у зв`язку з чим бики нападають на людей та тварин, нищать городину на прилеглих господарствах.

ОСОБА_2 неодноразово, а саме 06.04.2021, 15.04.2021, 16.04.2021, 18.04.2021, 19.04.2021 року зверталась у Теребовлянську окружну прокуратуру та відділення поліції №5 смт.Підволочиськ Тернопільського РУП ГУПП у Тернопільській області щодо триваючого порушення правил утримання тварин ОСОБА_1 - випасу ВРХ(биків) на громадському пасовищі без припонів та нагляду, про що свідчать рапорти працівників РУП ГУПП В Тернопільській області за березень-квітень-травень 2021 року.

Саме такі обставини були встановлені рішеннями судів у даній справі: рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року у його незміненій частині та постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року.

Колегія суддів відхиляє твердження відповідача в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами факт завдання їй майнової та моральної шкоди внаслідок випасання на території громадського пасовища його худоби, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, а саме, матеріалами перевірки звернень ОСОБА_2 , які зареєстровані в журналі ЄО ВП №5 від 27.04.2022 за №935 та 25.05.2022 за №1157 (а.с. 52-62), поясненнями допитаних у суді першої інстанції свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , які підтвердили як факт нападу тварин відповідача, що випасалися без нагляду та припону на необлаштованій території, на корову позивачки, так і факт стресу та переляку позивачки у зв`язку із загрозою власному здоров`ю та життю при обороні свого майна від агресивних тварин відповідача.

Окрім того, доводи відповідача суперечать вищевикладеним нормам Законів України «Про особисте селянське господарство», «Про захист тварин від жорстокого поводження», Правилам охорони праці в сільськогосподарському виробництві, відповідно до яких при випасанні ВРХ (биків) не дозволяється залишати тварин без нагляду та припону, а також те, що територія їх вигулу повинна бути загороджена металевою загорожею 1,5 м, що не дотримано на громадському пасовищі селища Підволочиськ.

Надуманими вважає колегія суддів аргументи відповідача, що позивачка спровокувала напад належних йому тварин ВРХ (биків), оскільки вивела свою корову в стані охоти на громадське пасовище, що є порушенням правил утримання тварин. Позивачка довела як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, що її корова станом на час події 25 травня 2022 року була тільною, що стверджується актом діагностики тільності ВРХ від 05 вересня 2022 року (а.с.12), паспортом ВРХ серія НОМЕР_1 .

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо клопотання ОСОБА_11 про постановлення окремої ухвали про зловживання позивачкою та її представником процесуальними правами, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальні підстави для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції передбачені ст.ст. 262, 385 ЦПК України.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи ОСОБА_1 стосовно необхідності постановлення окремої ухвали щодо неправомірних, на думку відповідача, дій адвоката позивачки (безпідставність позову, завищення позовних вимог, фальсифікація доказів і т.п.)

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, не встановлено обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали. Тому апеляційний суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання ОСОБА_1 , яке міститься в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у постановленні окремої ухвали у даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 березня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.