Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/14252/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» про стягнення заборгованості за спожитий газ

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 грудня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» (далі ТзОВ «Житомиргаз Збут» або товариство) звернулося до суду з первісним позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в сумі 42 410,96 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснюючи оплату природного газу, ОСОБА_1 підтвердив факт згоди на приєднання до умов публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам. Використання газу підтверджується витягом з фінансового стану особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 . У період із 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2020 року оплата за надання послуги з газопостачання природного газу ОСОБА_1 здійснювалася несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість. Споживач періодично здійснював платежі за спожитий природний газ, внаслідок чого строк позовної давності переривався. За таких обставин, позов поданий в межах строку позовної давності.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТзОВ «Житомиргаз Збут» про захист прав споживача. Просив визнати неправомірними дії ТзОВ «Житомиргаз Збут» щодо незаконного розпорядження належними йому на праві власності грошовими коштами і, як наслідок, нарахування заборгованості, зобов`язавши ТзОВ «Житомиргаз Збут» припинити такі дії та відновити його становище, яке існувало до порушення; стягнути з ТзОВ «Житомиргаз Збут» у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та одержує послуги з постачання природного газу на підставі договору про надання послуг з газопостачання, укладеного з відповідачем на основі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500. У березні квітні 2018 року з його особового рахунку № НОМЕР_1 , за відсутності судового рішення, списані кошти в сумі 23 546,90 грн, які товариство вважає його боргом за спожитий природний газ. Окрім того, на його особистий кабінет надходять повідомлення про необхідність сплатити заборгованість за природний газ у величезних сумах. Переконаний в тому, що товариство у підвищеному розмірі здійснює нарахування за спожитий природний газ. Дізнавшись, що виплата субсидії йому припинена, він проводив щомісячні платежі за показниками лічильника та протягом листопада 2018 року по січень 2021 року ним за спожитий природний газ на рахунок товариства перераховано 9 217,84 грн. 27 квітня 2020 року він звернувся до товариства з заявою про невизнання боргу, але відповіді не отримав. Відтак, в порушення ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав йому необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про нарахований борг за поставлений природний газ. Вказаними неправомірними діями товариства йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася у його душевних стражданнях від ставлення відповідача, що принизило його гідність. Відповідач, розпоряджаючись його майном на свій погляд, застосував до нього фінансовий шантаж. Оскільки відповідач є монополістом на ринку, то нав`язує умови одержання послуги, які вигідні лише йому.

Богунський районний суд фактично протоколом судового засідання від 10 березня 2021 року прийняв зустрічну позовну заяву до розгляду із первісним позовом (а.с.97 т.1).

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19 липня 2021 року за первісним позовом до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» (а.с.168 т.1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 грудня 2021 року первісний позов ТзОВ «Житомиргаз Збут» задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Житомиргаз Збут»» заборгованість за спожитий природний газ в сумі 42 410,96 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Житомиргаз Збут» про захист прав споживача залишений без задоволення. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції не застосував строк позовної давності, про який він заявляв у відзиві на позовну заяву. Вважає, що в ТзОВ «Житомиргаз Збут» право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості виникло 11 квітня 2015 року, але товариство звернулося до суду після спливу строку позовної давності, а тому період із 11 липня 2015 року по 11 жовтня 2017 року не охоплюється судовим захистом. Зазначає, що до стягнення підлягає заборгованість протягом 3 років із дня звернення позивача до суду, а саме з 11 жовтня 2020 року по 11 жовтня 2017 року та лише за наявності такої заборгованості, а тому рішення суду про повне задоволення позову за п`ять років та 3 місяці є незаконним.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 грудня 2021 року залишено без змін (а.с.56-60 т.2).

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Постанова Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року скасована, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки у випадку подання зустрічного позову в справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд здійснює розгляд цієї справи з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с.154-159 т.2).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року справа призначена до розгляду з повідомленням учасників справи (а.с.163 т.2).

Під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та поставити нове, яким його зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову - відмовити.

Представник ТзОВ «Житомиргаз Збут» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник АТ «Житомиргаз» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а.с.9-11 т.1).

Відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу від 30 вересня 2015 року за №2500, типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником (п.1.1). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.4.3). При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунка постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку (п.4.6.).

ОСОБА_1 приєднався до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТзОВ «Житомиргаз Збут».

За період із 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2020 року сума заборгованості ОСОБА_1 із оплати природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 становить 42 410,96 грн (а.с.11 т .1).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1382/27827, (далі - Правила), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Главою 4 розділу IX Кодексу газорозподільчих систем урегульований порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), за яким визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору, а якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Визначені за умовами 4 глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

В процесі обліку природного газу приймає участь виключно оператор ГРМ та побутовий споживач і при цьому даний процес носить виключно інформаційний характер для постачальника ТзОВ «Житомиргаз Збут», який жодним чином не може впливати на їх результат, а саме правильність здійснення та їх відповідність фактичним даним приладів обліку газу, а тому постачальник вимушений здійснювати розрахунок вартості обсягів спожитого природного газу та виставляти відповідні рахунки побутовим споживачам, використовуючи виключно дані, які надав оператор ГРМ, оскільки саме оператор ГРМ наділений повноваженнями здійснювати обчислення обсягів спожитого природного газу згідно з Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, та при цьому зазначено, що розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із вищевикладеного слідує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №14-280цс18.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Отже, ОСОБА_1 , як споживач, зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

Із фінансового стану за рахунком НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , слідує, що за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2020 року нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідач оплату здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 42 410,96 грн (а.с.9-10 т.1).

Враховуючи, що ОСОБА_1 здійснював оплату за спожитий природний газ не в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини перша та третя ст.264 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст.267 ЦК України).

ТзОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 20 листопада 2020 року та просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги газопостачання за період із 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 42 410,96 грн.

Із фінансового стану особового рахунку НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 та наданих останнім квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату за послуги газопостачання: у вересні 2015 року сплатив 1598,11 грн; у жовтні 2015 року сплатив 400 грн; у листопаді 2015 року сплатив 266,10 грн; у грудні 2015 року сплатив 1 000 грн; у січні 2016 року сплатив 300 грн; у вересні 2016 року сплатив 200 грн; у листопаді 2018 року сплатив 500 грн; у грудні 2018 року сплатив 500 грн; у лютому 2019 року сплатив 500 грн; у травні 2019 року сплатив 500 грн; у серпні 2019 року сплатив 500 грн; у жовтні 2019 року сплатив 500 грн; у січні 2020 року сплатив 500 грн; у травні 2020 року сплатив 200,46 грн; у липні 2020 року сплатив 303,64 грн; у серпні 2020 року сплатив 71,28 грн; у вересні 2020 року сплатив 71,50 грн; у жовтні 2020 року сплатив 142,93 грн. (а.с.9, 191-205 т.1).

Отже, ОСОБА_1 здійснював частково оплату за спожиті послуги з газопостачання, що свідчить про визнання ним боргу перед ТзОВ «Житомиргаз Збут», періоди між черговими оплатами не перевищили трьох років, а тому кожна наступна оплата переривала перебіг строку позовної давності, який починав відлік заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За таких обставин, заборгованість нарахована у межах позовної давності, що виключає підстави для застосування строків позовної давності.

Висновок суду першої інстанції відносно періоду, за який утворилася заборгованість у сумі 42 410,96 грн, починаючи з 01 вересня 2015 року, узгоджується з матеріалами справи, оскільки згідно з фінансовим станом за особовим рахунком № НОМЕР_1 споживач здійснював часткову оплата за спожиті послуги з газопостачання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів щодо відсутності боргу перед ТзОВ «Житомиргаз Збут», розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростований.

Висновки суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову в повному обсязі відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд застосував правильно.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , пред`явленого до ТзОВ «Житомиргаз Збут» про захист прав споживачів.

Згідно з частиною першою ст.15, частиною першою ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій ст.11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17.

ОСОБА_1 у зустрічному позові оскаржує дії ТзОВ «Житомиргаз Збут» в період, коли його позбавили субсидії, а саме не погоджується з діями ТзОВ «Житомиргаз Збут» щодо повернення субсидії органу, який призначив субсидію та зазначає про відсутність відповідного судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у квітні 2020 року звертався до ТзОВ «Житомиргаз Збут» із заявами про невизнання боргового зобов`язання та проханням списати заборгованість за спожитий природний газ (а.с.56-60 т.1).

У відповіді від 28 травня 2020 року ТзОВ «Житомиргаз Збут» зазначило, що згідно з базою даних за особовим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було здійснено зняття субсидії Богунським УСЗН за період із 02 грудня 2015 року по 29 листопада 2016 року в сумі 23 546,90 грн., внаслідок чого сума заборгованості за вказаним особовим рахунком станом на 01 травня 2018 року становила 29 251,15 грн, про яку ОСОБА_1 було повідомлено платіжним документом. Окрім того, зазначено, що кошти сплачені в період листопада 2018 року по січень 2020 року платежами по 500 грн зараховані на особовий рахунок, загальна сума яких становить 3 500 грн (а.с.107 т.1).

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира та ТзОВ «Житомиргаз Збут» про визнання протиправним та скасування рішення УПСЗН щодо відміни субсидії, поновлення надання субсидії та зобов`язання УПСЗН повернути перераховані кошти на його особовий рахунок. Справа була направлена за підсудністю до Житомирського окружного адміністративного суду. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в справі №295/7949/18 ОСОБА_1 у задоволені позову до УПСЗН Богунської районної ради м.Житомира та ТзОВ «Житомиргаз Збут» відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у відкритті касаційного провадження на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року відмовлено (а.с.66-68 т.1). За таких обставин, рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

За змістом частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в справі №295/7949/18, дії УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира щодо припинення раніше призначеної ОСОБА_1 субсидії та її перерахунок вважаються правомірними.

Також, ОСОБА_1 звертався до ТзОВ «Житомиргаз Збут» із заявами від 10 серпня 2020 року та 16 вересня 2020 року про списання заборгованості через відмову Богунського районного суду м. Житомира у видачі судового наказу за заявою ТзОВ «Житомиргаз Збут». У відповідях ТзОВ «Житомиргаз Збут» повідомило заявника, що відповідно до частини другої ст.166 ЦПК України має право звернутися із заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в позовному провадженні, а також зазначило, що при здійсненні нарахувань за використаний природний газ ТзОВ «Житомиргаз Збут» керується виключно даними, наданими АТ «Житомиргаз», як оператором ГРМ.

ОСОБА_1 не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій ТзОВ «Житомиргаз Збут» щодо розрахунку споживання природного газу та нарахування плати за спожитий природній газ, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до норм ст.89 ЦПК України. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо відсутні підстави для його скасування. Норми матеріального та процесуального права застосовані судом першої інстанції правильно. Отже, рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 06 лютого 2023 року.