Справа № 502/1325/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Урсул Г. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

стягнення заборгованості, три відсотка річних та індексу інфляції

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом, який від його імені підписаний його представником адвокатом Дубовка Сергієм Анатолійовичем до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, три відсотка річних та індексу інфляції.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача вказує, що 09 травня 2019 року, ОСОБА_2 , позичив ОСОБА_3 , грошові кошти у сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується розпискою від 09 травня 2019 року. Вищезазначений правочин вчинявся добровільно та без примусу, що підтверджується свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також розписалися на розписці. Згідно розписки ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_2 зазначені грошові кошти у повному обсязі до 10 червня 2019 року включно. Однак, до дійного часу ОСОБА_3 своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у вказаній сумі так і не виконав, хоч повинен був повернути грошові кошти до 10 червня 2019 року, як зазначено у розписці.

Крім того, на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 цінним відправленням направив претензію від 15.06.2020 року з вимогою про погашення боргу протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання претензії, при цьому з зазначенням, що у разі не вирішення спірних питань мирним шляхом - погашення основної заборгованості, ОСОБА_2 звернеться до суду з вимогами згідно діючого законодавства України, про повернення основної суми боргу, індексу інфляції, три відсотки річних.

Згідно з даними відстеження поштових відправлень, ОСОБА_3 отримав претензію особисто 08.07.2020 року проте, жодної відповіді на свою претензію ОСОБА_2 до дійсного часу так і не отримав в порушення, як умов розписки від 09 травня 2019 року, так і ст. ст. 525, 526 ЦК України, ОСОБА_3 своє грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 до дійсного часу не виконав, що є порушенням зобов`язання - ст. 610 ЦК України.

На підставі вищезазначеного, представник позивача просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області 30 серпня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок, три процента річних від простроченої суми у розмірі 1501 (одна тисяча п`ятсот одна) гривня 64 копійки, індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 764 (сімсот шістдесят чотири) гривень 16 копійок;

- стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області 30 серпня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір за подачу позову у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 05.01.2022 року справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, так як на даний час він та його представник проходять військову службу у Збройних Силах україни.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився.

Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до письмової розписки від 09.05.2019 року, підписаної особисто відповідачем та додатково свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий в АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 РНОКПП: НОМЕР_2 , цього числа 09 травня 2019 року отримав в борг від громадянина України ОСОБА_2 НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 45 тисяч (сорок п`ять тисяч). Грошові кошти зобов`язався повернути не пізніше 10.06.2019 року. Розписка написана добровільно без примусу в присутності двох свідківОСОБА_5 та ОСОБА_4 , /а. с. 7/.

Згідно листа-претензії від 15.06.2020 року, направленого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_2 повідомив відповідача про те, що строк повернення боргу, який він зобов`язувався повернути до 10.06.2019 року закінчився. Станом на 15.06.2020 року взяті на себе зобов`язання не виконані та просив у термін десяти календарних днів з моенту отримання дійсної претензії повернути грошові кошти в розмірі 45 000 тисяч гривень. В разі невиконання зобов`язань, ОСОБА_2 звернеться до суду, /а. с. 10/.

Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п. п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 09.05.2019 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 1 501 гривня 64 копійки, виходячи з розрахунку 3% річних від суми боргу 45000 грн.: останній день повернення основної суми боргу згідно розписки від 09.05.2019 року є 10.06.2019 року, в зв`язку з чим розрахунок 3% річних здійснюється з 11.06.2019 року по 20.07.2020 року (за весь час прострочення на день підготовки позовної заяви) 45 000,00 x 3% : 365 х 406 = 1 501,64 грн, а також суму інфляційних витрат в розмірі 764 гривні 16 копійок.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000 гривень, в підтвердження чого представлено угоду № 15/7 про надання правової допомоги від 15.07.2020 року та квитанцію № Р24А500764354С86203 про сплату коштів від 31.07.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Дубовка Сергієм Анатолійовичем, укладено угоду про надання правової допомоги № 15/7, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя у всіх судах України, усіх ланок правоохоронних органах України, у підприємствах, організаціях та установах усіх форм власності без обмеження повноважень. Адвокат користується правами, передбаченими Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також правами, наданими законодавством України представнику особи, зокрема підписувати та подавати до відповідних органів та установ заяви, позови, клопотання, відзиви, заперечення, скарги та інші документи, /а.с.20/.

Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № Р24А500764354С86203 від 31.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 перевів власні кошти в розмірі 6 000 гривень одержувачу ОСОБА_1 , /а.с. 17/.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховується, що заявлена представником позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу складає 6000 грн., спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, адвокатом не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ним та опису здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається з складення позовної заяви, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. ст. 3, 12, 15, 16, 202-204, 207, 230, 546-551, 610, 611, 624, 626-629, 631, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 6-13, 81, 89, 141, 258, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області 30 серпня 2014 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок, три процента річних від простроченої суми у розмірі 1501 (одна тисяча п`ятсот одна) гривня 64 копійки, індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 764 (сімсот шістдесят чотири) гривень 16 копійок, всього 47 265 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області 30 серпня 2014 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір за подачу позову у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень, всього 2840 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан