Провадження № 22-ц/801/489/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 рокуСправа № 127/13371/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 грудня 2022 року в м. Вінниці суддею цього Бессараб Н. М., дата складання його повного тексту 23 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . Позов мотивований тим, що сторони у справі, які є батьками ОСОБА_3 , з 2017 року проживають окремо один від одного. На даний час син ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем, який має достатній дохід для його утримання, забезпечує йому належне виховання, навчання, розвиток та дбає про стан його здоров`я. У зв`язку із введенням в країні воєнного стану ОСОБА_2 виїхала за кордоном та виявляє бажання забрати сина на постійне проживання до себе. При цьому позивач вказує, що син має бажання проживати саме з ним.

Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 лютого 2010 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі (а.с. 6).

ОСОБА_1 з 18 червня 2003 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорту (а.с. 7-8).

ОСОБА_2 з 05 березня 2010 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією її паспорту (а.с. 10).

З довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що ОСОБА_1 на території України станом на 11 листопада 2021 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не мав та в розшуку не перебував (а.с. 31).

У виданій ТОВ «МАРКЕТПЛАСТ» довідці від 16 червня 2022 року вказано, що ОСОБА_1 працює там з 01 квітня 2020 року бухгалтером. Його сукупний дохід за період з грудня 2021 року по травень 2022 року склав 41 570,60 грн. (а.с. 15).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Вінниці» від 20 червня 2022 року, ОСОБА_5 опікується здоров`ям свого сина - ОСОБА_3 , зокрема приводить його до лікаря на планові обстеження у разі захворювань, завжди цікавиться та переживає за його безпеку, телефонує для отримання консультацій щодо його лікування (а.с. 12).

Згідно з довідки Комунального закладу «Вінницький ліцей №23» від 21 червня 2022 року за №02-27/133 ОСОБА_3 навчається в 7-А класі, його батько ОСОБА_1 активно долучається до навчального процесу та відвідує батьківські збори (а.с. 11).

Із складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 акту від 22 червня 2022 року, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слідує, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , якого виховує самостійно. ОСОБА_2 на даний час з ними не проживає, оскільки виїхала за кордон (а.с. 13).

У виданій ТОВ «АГРО ВІЗ» довідці від 22 червня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 працює там з 15 вересня 2020 року головним бухгалтером. Його сукупний дохід за період з грудня 2021 року по травень 2022 року становить 90 425 грн. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 14, 32).

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №28316 від 11 липня 2022 року ОСОБА_3 з 05 березня 2010 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30

Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР від 11 липня 2022 року у ОСОБА_1 наркологічні протипоказання відсутні (а.с. 33).

У висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування №01/00/011/152384 від 30 вересня 2022 року зазначено, що 27 вересня 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, ОСОБА_2 пояснила, що є власником квартири АДРЕСА_4 , однак вона з 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні на запрошення фірми, в якій працювала з 2017 року у м. Києві, переїхала до м. Манчестер (Англія), де проживає на даний час. Син ОСОБА_4 увесь час проживає із батьком, оскільки вона, за специфікою своєї роботи, не може забезпечити синові належний догляд та контроль за його навчанням, розвитком й дозвіллям, однак вказала, що бере участь у матеріальному утриманні сина. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 вважає, що дитина має бути з матір`ю. ОСОБА_1 пояснив, що протягом 5 років їх син проживає разом з ним, а ОСОБА_2 наполягає на проживанні дитини за кордоном, однак, на його думку, вона не може забезпечити синові належних умов для проживання та навчання. ОСОБА_1 не заперечував, що проживає із ОСОБА_4 у квартирі, яка належить ОСОБА_2 , однак повідомив, що має власне житло, яке потребує ремонту. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне у даний час визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком, оскільки дитина тривалий час проживає з ним за спільною згодою обох батьків, батько з дитиною проживає у квартирі, власником якої є мати дитини, а дитина не надає чіткої відповіді щодо визначення місця проживання (а.с.74-76).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст.7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, з аналізу вищевказаних норм СК України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом - лише за наявності між батьками спору з цього приводу.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що між сторонами виник спір з приводу місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на наявність спору з цього питання, натомість із них чітко вбачається, що спільна дитина сторін постійно проживає разом із батьком і це питання врегульовано самими батьками за їх згодою.

Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №369/1587/19 дійшов висновку, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право ОСОБА_1 , яке підлягає судовому захисту. Вказане узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. ст. 5, 4 ЦПК України). Тобто, захист прав особи судом здійснюється лише у разі їх порушення.

Усі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко