Номер провадження: 22-ц/813/1118/23
Справа № 523/8857/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Середи І.В. 04 березня 2021 року у м. Одеса,

встановила:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, в якому просила, з урахуванням уточнень, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , повернути їй вартість автомобіля «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 208523 грн., а за відповідачем визнати право власності на ноутбук ASUS VIVOBOOK вартістю 6999 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказувала на те, що з ОСОБА_1 вона перебувала у шлюбі, у них є спільна донька ОСОБА_3 22.05.2013 року позивач придбала автомобіль марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого на час звернення до суду складала 208523 грн. На придбання вказаного автомобіля вона позичила грошові кошти у подруги ОСОБА_4 у травні 2013 року, тому що знала про надходження спадщини, та у липні 2013 року віддала їй борг. Автомобіль тимчасово оформила на ОСОБА_1 , який обіцяв його повернути, коли вона навчиться керувати.

У 2015 році ОСОБА_2 особисто придбала квартиру АДРЕСА_1 за власні кошти, які залишилися у спадщину після батька. Квартира придбана з метою подальшого проживання в ній її сина ОСОБА_5 . Частину грошей на придбання квартири дав батько сина - ОСОБА_6 , а саме 300000 грн., а іншу частину - 195250 грн. ОСОБА_2 сплатила за рахунок коштів, отриманих у спадщину.

26.08.2017 року сторони купили ноутбук ASUS VIVOBOOK вартістю 6999 грн.

За час шлюбу відповідач працював на Одеському припортовому заводі на посаді оператора цеху з перегрузки карбоміду та заробляв в середньому не багато грошей, розмір позивачці не був відомий, що унеможливлювало придбання ОСОБА_1 вказаного майна.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 компенсацію вартості автомобіля марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 208523 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ноутбук ASUS VIVOBOOK.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні квартира, автомобіль та ноутбук були придбані сторонами під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, є спільною сумісною власністю, а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частини вказаного майна.

Сторони про розгляд справи на 14.02.2023 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань на адресу Одеського апеляційного суду від сторін по справі не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який рішенням Южненського міського суду Одеської області від 24.10.2018 року було розірвано (справа №519/749/18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина ОСОБА_3

16.11.2015 року між Промислово-будівельною групою «Інтострой» та ОСОБА_7 було укладено договір про пайову участь в будівництві житла №33/90, за умовами якого пайщик зобов`язався прийняти участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 , на виконання прийнятих зобов`язань пайщик перераховує в касу підприємства 495250 грн.

За курсом НБУ станом на вказану дату зазначена сума дорівнювала 21485,90 доларів США.

06.03.2017 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності квартиру АДРЕСА_1 на підставі акту приймання-передачі приміщення, виданого 25.01.2017 року ПБГ «Інтобуд», додаткової угоди до договору пайової участі у будівництві житла від 25.01.2017 року, технічного паспорту від 20.02.2017 року, виданого ТОВ «Документи».

На підтвердження того, що зазначена квартира була придбана на її особисті кошти, ОСОБА_2 надано наступні докази.

15.07.2005 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , за умовами якого ОСОБА_8 (нині ОСОБА_9 , згідно до актового запису про зміну імені №4 від 22.02.2006 року) ОСОБА_10 продала вказану квартиру за 11000 грн.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2011 року, ОСОБА_2 успадкувала все майно після батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Служба спадкування повідомила 23.09.2009 року, що на депозитному рахунку батька ОСОБА_2 знаходилися гроші у розмірі 21800 євро, які остання успадкувала (т.1 а.с.158).

Згідно повідомлення про перерахування від 24.07.2013 року, ОСОБА_2 було перераховано 21035,55 доларів США в якості спадщини після смерті ОСОБА_12 (т.1 а.с.160).

17.01.2008 року ОСОБА_2 уклала договір банківського вкладу «Європейський Строковий» №0503/840, за яким вона передала, а АКБ «Європейський» прийняв грошові кошти у сумі 16800 доларів США.

Згідно виписки з історії операції в ПАТ «Креді Агріколь Банк», у липні 2013 року на рахунку ОСОБА_2 знаходилось 18766,41 доларів США.

23.11.2006 року на депозитному рахунку ОСОБА_2 №0149472US USD знаходилось 30000 доларів США, які було знято 25.06.2008 року.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_6 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_2 , доповів суду, що батьки позивачки були дуже заможні люди, мали квартиру, дачу, грошові кошти на рахунках. Батько загинув, а мати пізніше померла. Квартира АДРЕСА_1 була придбана для їх спільного сина за 500000 грн., за кошти особисті його у розмірі 300000 грн., та особисті кошти ОСОБА_2 . Відповідач жив за рахунок позивачки.

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду про те, що відповідач дуже мало заробляв, позивач їй жалілася, батьки загинули, в неї були опікуни з роботи батька, які надавали їй допомогу. Жили вони за рахунок спадщини деякий час. Квартиру ОСОБА_2 придбала для сина.

Свідок ОСОБА_13 , яка є подругою позивачки, зазначала про те, що у ОСОБА_2 був батьківський спадок в сумі близько 48000 доларів США. ОСОБА_2 жалілася про недостатність коштів, незабезпеченість з боку відповідача.

Згідно з довідками АТ «Одеський Припортовий завод», річні доходи відповідача після відрахування обов`язкових платежів складали: в 2010 року 4695,39 грн. (5721,56 1026,17), 2011 року 55467,83 грн. (67684,60 - 12216,77), 2012 року 87884,71 грн. (107350,78 19466,07), 2013 року 87523,75 грн. (106860,12 19336,37), 2014 року 89809,55 грн. (110458,09-20648,54), 2015 року 128289,01 грн. (160491,10 32202,09), 2016 року 120835,52 грн. (150302,20 29466,68), 2017 року 100575,53 грн. грн. (124938,80 -24363,27).

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

Виходячи із вказаної презумпції, сам по собі факт реєстрації нерухомого майна, майнові права на яке набуті під час шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21..11.2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

На підтвердження факту того, що квартира АДРЕСА_1 є особистим майном ОСОБА_2 , а не спільним майном подружжя, позивачем надано належні докази. Враховуючи банківські виписки з рахунків позивачки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане нерухоме майно було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 , отримані в порядку спадкування після смерті батька, а також не спростований відповідачем той факт, що частина грошових коштів за вказану квартиру була сплачена колишнім чоловіком ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази та показання свідків, суд дійшов вірного висновку про те, що кошти, на які були придбані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , дійсно були спадковим майном ОСОБА_2 , а тому зазначена квартира не може вважатись спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і є особистою приватною власністю позивачки.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання автомобіля марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , приватною власністю позивачки, та стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації вартості автомобіля у розмірі 208523 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2013 року між ТОВ «Берліна Авто» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №122, за умовами якого відповідач придбав автомобіль «Lancia Ypsilon» за 149900 грн. Придбання відбувалося у два етапи: до 23.05.2013 року відповідач повинен сплатити продавцю 14990 грн., у термін 30.05.2013 року 134910 грн.

За курсом НБУ станом 22.05.2013 року вартість автомобіля дорівнювала 5421,34 доларів США.

27.06.2013 року автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.133).

22.12.2018 року спірний автомобіль був проданий ОСОБА_1 (т.1 а.с.132).

Зі Звіту про оцінку майна №139-1/19 вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 15.05.2019 року складала 208523 грн.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження того факту, що вказаний автомобіль був придбаний виключно за особисті кошти ОСОБА_2 , отримані у якості спадщини, останньою не надано жодного належного письмового доказу.

Більше того, показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_13 встановлено, що позивачка перед купівлею автомобіля позичала гроші у подруги ОСОБА_4 , що виключає віднесення цих грошових коштів до особистих коштів ОСОБА_2 .

Таким чином, вказані обставини у повному обсязі спростовують доводи позовної заяви ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти позивачки, які вона отримала в порядку спадкування та з урахуванням наявності у неї особистих грошових коштів.

На підставі зазначеного колегія суддів доходить до висновку про те, що автомобіль марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільним сумісним майном подружжя.

Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), та від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 (провадження № 61-20774св19).

Встановивши, що спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_1 здійснив продаж зазначеного майна без повідомлення про це ОСОБА_2 та без отримання її згоди, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 104261,50 грн. у рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, виходячи з його ринкової (дійсної) вартості, встановленої Звітом про оцінку майна №139-1/19 від 15.05.2019 року. Доказів на спростування зазначеної вартості спірного транспортного засобу апелянтом не надано.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за відповідачем право власності на ноутбук ASUS VIVOBOOK вартістю 6999 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Ноутбук є неподільною річчю, оскільки згідно з частиною другою статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Домовленість між сторонами щодо порядку користування ноутбуком, який є спільною сумісною власністю, відсутня.

При вирішенні вказаного питання судом береться до уваги, що відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Позивачка не зверталась до суду з вимогою про отримання грошової компенсації вартості частки спільного майна ноутбука.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність визнання за відповідачем ОСОБА_1 право власності на ноутбук ASUS VIVOBOOK.

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини справи, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, і вказане є підставою для скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спірного автомобіля її приватною власністю, та стягнення з відповідача компенсації повної вартості автомобіля, та постановлення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог, з наведених вище підстав. В іншій частині судове рішення має бути залишено без змін.

Крім того, на підставі положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у справі в сумі 4807,50 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 3201,50 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_2 різницю суми судового збору в сумі 1606 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача компенсації вартості автомобіля у розмірі 208523 грн.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Lancia Ypsilon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 104261,50 гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 1606 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе