ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3208/23 Справа № 183/3030/22 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю суду,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

23 червня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю суду, в якій вона просила стягнути з Державної казначейської служби України 226 000 грн. моральної шкоди шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , а також покласти судові витрати на відповідача.

Позов мотивовано тим, що 25.05.2018 року на неї було здійснено напад ОСОБА_2 , що зафіксовано в ЄДРДР за № 0001146, матеріали справи направлені до суду 22.12.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України.

21 квітня 2021 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області прийняте рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 в скоєнні кримінального провадження передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач наполягає на тому, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області не дотримано строку розгляду справ, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_2 уникнув кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення зміни звичного складу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків та почуття відсутності справедливості, і як наслідок до моральних страждань та переживань з приводу розгляду кримінального провадження, де позивачка є потерпілою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

13 січня 2023 року заочнимрішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у задоволені позову ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю суду відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У січні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що заочне рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

21 квітня 2021 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було закрито кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На думку позивача, суд першої інстанції не врахував, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області не було дотримано строку розгляду справи, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_2 уникнув кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Через вказані обставини було порушено її право на справедливий суд і право на розгляд справи в розумний строк, тому вона вважає себе приниженою.

Зазначає, що зазнала моральних страждань та переживань з приводу розгляду кримінального провадження, в якому є потерпілою, що призвело до погіршення звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків, а також до почуття несправедливості відносно неї.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 226 000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2021 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 в скоєнні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_2 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого ним 25 травня 2018 року.

З огляду на зміст заявлених позивачем вимог та наведених на їх обґрунтування мотивів суд встановив, що вони фактично стосуються незгоди з порушенням суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області процесуальних норм при розгляді кримінальної справи.

Посилаючись на норми законодавства, суд дійшов висновку, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з Держави в особі Державної казначейської служби, суд зазначив, що позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено причинного зв`язку між завданою моральною шкодою та діями відповідача.

Сам факт прийняття процесуального рішення судом у справі 183/8077/18 не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. При цьому, позивач не має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд не знайшов підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично позовні вимоги пов`язані з незгодою ОСОБА_1 із ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження №0001146. Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що вказана ухвала була оскаржена позивачем ОСОБА_1 до суду вищої інстанції в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 було обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру та що позивачем не доведено причинного зв`язку між завданою моральною шкодою та діями відповідача. Отже, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні. Також відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ст.1176 ЦК України.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При ухваленні оскаржуваного заочного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: