Справа № 724/280/23
Провадження № 2-о/724/35/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2023 року суддя Хотинського районного суду Чернівецької області Кацаренко І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа територіальна громада м.Хотин в особі Хотинської міської ради Хотинського ОТГ, про встановлення юридичного факту,
У С Т А Н О В И В:
До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа територіальна громада м.Хотин в особі Хотинської міської ради Хотинського ОТГ, про встановлення юридичного факту.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 30 березня 2000 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку площею 49,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був укладений та зареєстрований 30 березня 2000 року в Хотинській філії товарної біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/151-Н.
Заявник вселився в будинок та проживав в ньому з моменту його придбання, регулярно оплачував комунальні платежі та утримував житловий будинок в належному санітарно-технічному стані. Право власності на житловий будинок в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. Крім того, у встановлений законодавством термін ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про нотаріальне посвідчення даного Договору.
При зверненні до Державного реєстратора із заявою про реєстрацію нерухомого майна на підставі Договору купівлі-продажу від 30 березня 2000 року йому, ОСОБА_1 , було відмовлено у зв`язку із тим, що відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 №1952-ІV, договір купівлі-продажу, укладений через товарну біржу, не може бути підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі прав.
Заявник вважає, що цим самим він протиправно позбавлений права на реєстрацію нерухомого майна з подальшим отриманням свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
У позасудовому порядку врегулювати дану обставину немає можливості, оскільки даний правочин підлягав державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації (положення ст.208-210 ЦК України) і набуває чинності з моменту його державної реєстрації.
У зв`язку з зазначеним заявник просить суд винести рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема житлового будинку, який складається з житлового будинку загальною площею 68,4 кв. м (житлова площа 40,8 кв. м), зазначений в плані під літ. А-1; вбиральня, зазначена в плані під літ. В; огорожа, зазначена в плані під літ. № 1-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений на Хотинській філії товарної біржі «Дніпродзержинська» 30 березня 2000 року за реєстраційним номером 001/151-Н.
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Ознайомившись із вказаною заявою, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.
У ч.1 ст.315 ЦПК України йдеться про умови, за яких можливе встановлення юридичних фактів. До таких умов віднесено:
- встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;
- коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;
- встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.
В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження.
Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.
Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження якщо це встановлено під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить встановити юридичний факт. При цьому пункт 1 прохальної частини заяви містить вимогу про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного відносно нерухомого об`єкту житлового будинку. Отже, заявник вважає зазначений договір на даний час таким, що не є дійсним.
Тому заявнику необхідно визначитися, чи встановлювати цей факт в позовному провадженні з вирішенням питання про право власності, чи оскаржувати дії осіб, які не визнають його права власності.
З договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 березня 2000 року вбачається, що в його преамбулі невірно зазначене по батькові покупця ОСОБА_3 .
Тому суд роз`яснює заявнику, що для вирішення питання для встановлення належності документа та помилки в ньому перед зверненням до суду необхідно звернутись до органу, який його посвідчував, та надати суду відповідну відмову у внесенні до нього виправлень. Це вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Про це зазначено і в Листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Такої відмови заявником не надано.
На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, на підставі ч.2 ст.122 ЦПК (ЦПК 2017 року ч.1 ст.186), а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.
Тому, на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
Так, звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 зазначає, що зареєструвати право власності за договором купівлі-продажу житлового будинку від 30 березня 2000 року та вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо даного договору він не може без встановлення в судовому порядку факту здійснення купівлі-продажу нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу.
Встановлення вказаних у заяві фактів необхідно заявнику для реєстрації нерухомого майна та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Таким чином, на переконання суду, фактично з цієї даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на об`єкт нерухомості, і він повинен розглядатись в порядку позовного провадження.
Така відмова, на думку суду, буде відповідати вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що з заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі, роз`яснивши право на звернення до суду в порядку позовного провадження.
Керуючись ст.ст.77, 186, 294, 315 ЦПК України, суддя
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа територіальна громада м.Хотин в особі Хотинської міської ради Хотинського ОТГ, про встановлення юридичного факту.
Заяву повернути заявнику з усіма доданими до неї документами.
Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Інна Кацаренко