Справа № 212/5017/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Козлова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом в інтересах ОСОБА_1 , в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 13.08.1990 року по 27.06.2019 року, зокрема, у період з 31.01.2000 р. по 16.02.2000 р., 17.04.2000 р. по 30.09.2004 р., з 13.03.2008 р. по 01.04.2009 р., з 25.05.2010 р. по 01.09.2010 р., з 01.11.2011 р. по 17.09.2012 р., з 14.12.2012 р. по 27.06.2019 р. на посаді механіка в підземних умовах на шахті «Октябрська», тобто ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів працював 13 років 2 місяці на Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом рішення АТ «КЗРК»). У зв`язку із працею у шкідливих умовах позивач отримав хронічне професійне захворювання, що було підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН-другого ступеня, яке виникло внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди АТ «КЗРК», через що позивач підпадав під вплив параметрів аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативи. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю ОСОБА_1 було первинно встановлена стійка втрата працездатності 30% та ІІІ група інвалідності МСЕК. В подальшому 15.06.2023 року під час переогляду МСЕК ОСОБА_1 була встановлена стійка втрати професійної працездатності 60% та ІІІ група інвалідності за професійним захворюванням безстроково. Оскільки ушкодження здоров`я ОСОБА_1 через професійне захворювання сталось внаслідок його праці у шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків на АТ «КЗРК», то це безумовно спричинило позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, як винуватця у незабезпечені безпечних умов праці ОСОБА_1 . Так внаслідок вказаного хронічного професійного захворювання позивач страждає на виражену задишку при фізичному навантаженні, відчуває напади утрудненого дихання за типом задухи, має кашель з утрудненим відходженням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння, відчуває біль у грудях, запаморочення та головний біль, загальну слабкість й підвищену втому. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, що негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Таким чином вважав, що оцінка грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди з огляду на ступінь втрати ним працездатності повинна дорівнювати 254600 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 254600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з професійним захворюванням.

Частково не погоджуючись із позовом ОСОБА_1 представник відповідача, ОСОБА_2 , подала відзив, де вказувала, що АТ «КЗРК» вважає, що сума відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивачу у розмірі 254600 грн. недоведена та значно завищена, враховуючи загальний стаж роботи працівника на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, 13 років, розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2023 року, а також ступінь втрати професійної працездатності ним внаслідок професійного захворювання, що підтверджується висновком МСЕК в розмірі 60%, а також коефіцієнт 1,25, що застосовується відповідачем у випадках відсутності будь-якої вини працівника у виникненні профзахворювання розрахунковим засобом. Отже, АТ «КЗРК» погоджується на виплату компенсації моральних шкоди позивачу в сумі 65325 грн. Додавала також, що позивачу необхідно сплатити судовий збір в дохід державного бюджету за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, як таку, яка є майнового характеру, у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того вказувала, що з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. На підставі викладеного просила суд частково задовольнити позов ОСОБА_1 до АТ «КЗРК» в сумі 65325 грн.

Надавши відповідь на відзив, представник позивача, адвокат Козіна Н. В., вказувала, що чинне законодавство встановлює наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу, що підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я, а невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. Так за актом розслідування причин хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2021 року встановлено наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 4 місяців на АТ «КЗРК», внаслідок чого у позивача встановлено профзахворювання, що підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку роботи позивача на підприємстві відповідача та отримання позивачем професійного захворювання, у зв`язку із чим наявні всі підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди відповідачем в сумі 254600 грн., яка буде відповідати розміру заподіяної йому моральної шкоди, бо визначений розмір відповідає засадам справедливості, законності та співмірності та враховуючи характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача як на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 60%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним. На підставі викладеного просила суд позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди працівнику, отриманої у зв`язку з професійним захворюванням, задовольнити у повному обсязі, стягнувши з АТ «КЗРК» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з профзахворюванням, 254600 грн.

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Ані позивач, ОСОБА_1 , ані його представник, адвокат Козіна Н. В., не подали суду заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами.

Представник АТ «КЗРК» також не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював механіком ділянки з 31.01.2000 р. по 16.02.2000 р., з 17.04.2000 р. по 30.09.2004 р., з 13.03.2008 р. по 01.04.2009 р., з 01.09.2010 р. по 01.11.2011 р., з 25.05.2010 р. по 01.09.2010 р., з 01.11.2011 р. по 17.09.2012 р., з 14.12.2012 р. по 27.06.2019 р. в підземних умовах на шахті «Октябрська» АТ «КЗРК», яке є правонаступником ДП «Кривбасзалізрудком», ВАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2021 року, складеного відносно АТ «КЗРК» було встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН-другого ступеня, що підтверджується медичним висновком від 19 березня 2021 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення, оскільки він під час роботи підземним механіком внаслідок недосконалості підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції підпадав під дію параметрів аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 23 жовтня 2020 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 14 років 4 місяці, всі з яких він пропрацював на підприємстві відповідача, АТ «КЗРК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача.

Згідно із довідкою МСЕК № 059813 від 01.06.2021 р. ОСОБА_1 було встановлено первинно 30% стійкої втрати працездатності через професійне захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень, а також 3-ю групу інвалідності.

В подальшому за довідками МСЕК № 129559 та № 627779 від 15.06.2023 р. ОСОБА_1 було встановлено безстроково 60% стійкої втрати працездатності через професійне захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень, а також підтверджено 3-ю групу інвалідності безстроково з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування.

У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами № 2716, 1205, 470, а також випискою з амбулаторної карти ОСОБА_1 .

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

На підставі ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за рахунок відповідача.

На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що АТ «КЗРК» не винен в отриманні ОСОБА_1 профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди.

Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності ОСОБА_1 у розмірі 60% безстроково та здобуттям 3-ї групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості.

Так відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, які є безстроковими, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК».

Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача 14 років 4 місяці у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача безстроково 60% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та інвалідність при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати 150000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті.

Таким чином суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, який визнавав АТ «КЗРК» в розмірі 65325 грн.

Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.

Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю.

На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.

Суд також не приймає посилання представника АТ «КЗРК» на необґрунтованість звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 1500 грн.

Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я, - 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у дохід держави судовій збір в сумі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 серпня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , адреса: м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева 1-А.

Суддя Д. О. Козлов