Єдиний унікальний номер: 375/2189/19
Провадження № 2/379/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом повернення безпідставно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2019 представник позивача звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з даним позовом та з урахуванням збільшенням позовних вимог, просить суд стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь кошти у розмірі 33238,71 грн. та всі судові витрати в сумі 15000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач з 30.07.2014 є споживачем банківських послуг, які надаються АТ КБ «ПриватБанк». За анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.07.2014, відкрито поточний рахунок для отримання заробітної плати позивачем та емітовану платіжну картку НОМЕР_1 . ПІН-код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної картки позивач нікому не надавав. На теперішній час картка фізично знаходиться в нього.

03.04.2019 рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у справі за № 375/331/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволені позовних вимог банку до ОСОБА_1 було відмовлено. Дане рішення після апеляційного оскарження АТ КБ «ПриватБанк» 02.05.2019 набрало законної сили. Проте незважаючи на наявність рішення суду про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у позові, банк безпідставно списує кошти з його банківської картки для отримання заробітної плати. Згідно виписки по банківській картці НОМЕР_2 від 02.08.2014 за період з 01.01.2014 по 30.11.2022 вбачається, що станом на 30.11.2022 загальна сума безпідставно списаних коштів складає 33238,71 грн. В зв`язку з вище викладеним, представник просив визнати факт списання із банківських карток, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для погашення заборгованості по кредитному договору за № б/н від 30.07.2014 в сумі 33238,71 грн.

У поданому відзиві на позовну заяву (а.с.69-72 т.1) представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Олейнік Н.О. вказав, що по суті позовних вимог позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, а саме: розрахунку, підтвердження самовільного списання, окрім випадків списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, прохала суд відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначала, що позивач приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг та скориставшись послугами АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 02.08.2014 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. Тим паче, що 11.05.2019 року позивач пройшов ідентифікацію (анкета-заява приєднання до умов та правил надання банківських послуг), ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язався самостійно ознайомлюватись зі всіма змінами на сайті privatbank.ua. Відповідно до п.2.1.1.3.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку списувати кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості з усіх рахунків клієнта.

Посилання позивача на рішення Рокитнянського районного суду Київської обл. від 03.04.2019 року у справі №375/331/19 не припиняє зобов`язання за Договором, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, позивач має зобов`язання за договором, заборгованість перед банком.

Також зазначала, що посилання позивача щодо неможливості надати докази по суті своїх позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки позивач є користувачем онлайн-Банкінгу Приват-24, про що і зазначає в своєму позові.

22.06.2020 дана цивільна справі надійшла до Таращанського районного суду Київської області відповідно до розпорядження голови Рокитнянського районного суду Київської області від 29.04.2020 «Про передачу справи на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до Рокитнянського районного суду Київської області».

Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області Зінкіна В.І. від 18.08.2020 справу прийнято до свого провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов зі збільшеними вимогами підтримав у повному обсязі, то пояснив, що ОСОБА_1 з 30.07.2014 року є споживачем послуг «ПриватБанку». Йому було відкрито зарплатний рахунок, на даний час строк дії картки вже сплив. «ПриватБанк» подав в 2019 році позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03.04.2019 в задоволенні позову було відмовлено, та рішення набрало законної сили. Банк безпідставно став списувати з зарплатного рахунку, загалом списав 33 238, 71 грн. Позивач не давав дозволу на списання коштів. ОСОБА_3 дзвонив на гарячу лінію, прохав повернути кошти. 16.09.2019 ОСОБА_3 подав письмову заяву, прохав повернути кошти. 16.11.2019 ОСОБА_3 отримав відповідь банку, в якій була відмова. Також з 01.11.2019 безпідставно було списано 1050 грн як автоматичне списання для погашення простроченої заборгованості. ОСОБА_3 не отримав виписку по зарплатному рахунку. При списанні коштів ОСОБА_3 надходили СМС-повідомлення. Жодних кредитних відносин ОСОБА_3 з відповідачем не мав. Банк свідомо ухилявся від проведення експертизи, не надав відповідні розрахунки.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав повністю. Прохав відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Рішення Рокитнянського районного суду від 03.04.2019 року № 375/331/19 не припиняє зобов`язання за договором, оскільки зобов`язання припиняється належним виконанням. Сума, яку прохає стягнути, не доведена. Взагалі, зарплатний рахунок закритий, з нього не могли проводити списання.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03.04.2019 у справі № 375/331/19 у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.07.2014, відмовлено. Київським апеляційним судом дане рішення залишено без змін (а.с.15-20 т.1).

16.09.2019 позивач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогою про повернення йому на зарплатну банківську картку незаконно зняті кошти за період з січня 2016 року по 16.09.2019 року та надіслати на його домашню адресу належним чином завірений розрахунок (за період з січня 2016 року по 16.09.2019 року) із зазначенням суми коштів, була списана із заробітної для погашення заборгованості по кредитному договору за № б/н 30.07.2014 року (а.с.10 т.1).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відповіді на дане звернення від 18.10.2019 зазначило, що між ними укладено договір про надання банківських послуг № б/н від 30.07.2014 та згідно з умовами якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Натомість, у порушення норм закону та умов Договору позивач зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість (а.с.11 т.1).

Так, 30.07.2014 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та оформив картку для виплат (а.с.52 т.1).

11.05.2019 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПритБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, чим підтвердив погоджене і безумовне прийняття зміненої редакції Умов та правил (а.с.53 т.1).

30.09.2019 картку для виплат НОМЕР_3 позивача закрито (а.с.55 т.1).

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 14.08.2019 (а.с.54 т.1) зазначено, що станом на 14.08.2019 ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за наступними договорами:

880076хххх9107 BAD CARD 6897,76 грн;

6875хххххх9668 картка Універсальна 48543,08 грн.

У виписці по картці/рахунку НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору AMDNWFC2 від 02.08.2014 за період 01.01.2014-30.11.2022 зазначено останньою операцію від 23.10.2020 «відміна штрафів за минулі періоди згідно рішення банку поповнення карткового рахунку» на суму 33238,71 грн (а.с.193 т.2).

05.10.2022 до Таращанського районного суду Київської області надійшов лист директора КНДІСЕ про те, що ухвала від 20.12.2021 про призначення судово-економічної експертизи залишається без виконання, оскільки наданих на дослідження документів не достатньо для вирішення поставленого питання. (т. 2 а.с. 84).

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:

- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;

- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;

- назву отримувача;

- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;

- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції 01.01.2015).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без його розпорядження та згоди) списало з належного йому банківської картки для отримання заробітної плати грошові кошти в загальному розмірі 33238,71 грн., згідно отриманої від АТ КБ «ПриватБанк» отриманої виписки по банківській картці НОМЕР_2 від 02.08.2014 за період з 01.01.2014 по 30.11.2022 (а.с.184 т.2).

Як вбачається із виписки по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) і додатковим рахункам договору від 02.08.2014 за період 01.01.2014-30.11.2022, що 23.10.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснено операцію «ВІДМІНА ШТРАФІВ ЗА МИНУЛІ ПЕРІОДИ ЗГІДНО РІШЕННЯ БАНКУ ПОПОВНЕННЯ КАРТКОВОГО РАХУНКУ» та сума операції складає 33238,71 грн (а.с.193 т.2).

Згідно наданої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанка від 30.07.2014 (а.с.12 т.1) було оформлено карту для виплат ОСОБА_1 без зазначення номера рахунку або номера банківської картки.

30.09.2019 АТ КБ «Приватбанк» було закрито карту для виплат № НОМЕР_3 (а.с.55 т.1), а автоматичне погашення простроченої заборгованості проводилося з карток за № НОМЕР_6 , 51хх10, тобто не можливо встановити повну відповідність номерів банківських карток, а лише прослідкувати, що співпадають перші та останні дві цифри у їх номерах.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про надходження заробітної плати позивача на картковий рахунок, який відкритий ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Для підтвердження надходження СМС повідомленням про списання коштів із заробітної картки банком для погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_7 , позивачем не надано жодного доказу.

Не доведено, яка саме банківська картка була зарплатною, її номер, надходження на неї зарплати та списання цих коштів.

Експертами КНДІСЕ не було досліджено питання: «Яку суму грошових коштів було списано із банківських карток (при відсутності доручення на здійснення договірного списання коштів із заробітної картки), відкритих у АТКБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для погашення заборгованості по кредитному договору за № б/н від 30.07.2014», поставлене на вирішення судової фінансово-економічної експертизи, оскільки наданих на дослідження документів не достатньо для вирішення поставленого питання (а.с.84 т.2).

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Оскільки, позивач помилково ототожнює відміну штрафів на рахунку НОМЕР_8 у сумі 33238,71 грн. із сумою нібито списаних із зарплатної картки коштів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1055, 1066, 1071ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом повернення безпідставно списаних коштів відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 10.03.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: АТ КБ «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, рах. № НОМЕР_10 ; ;

Головуючий:В. І. Зінкін