02 березня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Саламон О.Б.
з участю секретаря Рябенка В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -
Позивач звернувся до суду з позовом, предмет якого було змінено, про визнання недійсним шлюбу, який був укладений між його батьком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з моменту його укладення та усунення від спадкування ОСОБА_4
(т.1 а.с.2-4, т.2 а.с.1-21)
Вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який за свого життя зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Позивач дізнався про те, що його батько одружився випадково, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були знайомі тривалий час до реєстрації шлюбу, дошлюбне спілкування в них майже було відсутнє, реєстрація шлюбу відбувалась без урочистостей і святкування у родинному колі. Після укладання шлюбу для позивача і ОСОБА_3 стало очевидним, що ОСОБА_4 не мала наміру створити з останнім сім`ю, а проявила інтерес лише до його майна. Батько позивача, як до шлюбу, так і після, не працював, був пенсіонером, вів аморальний спосіб життя, зловживав протягом тривалого часу алкоголем, у зв`язку з чим проживав сам у своєму помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належала батькові позивача, у зв`язку з її приватизацією згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». ОСОБА_4 мала вищу освіту, працювала в аптеці, на час реєстрації шлюбу та майже до дня смерті батька позивача, ОСОБА_4 не мала зареєстрованого місця проживання та квартири у приватній власності. Так як ОСОБА_4 працювала в аптеці, яка знаходилась неподалік помешкання батька позивача, до якої останній мав звичку з періодичністю заходити та купувати спиртову настойку «Глоду», то вона роззнайомившись з ним дізналась, що він самотній, давно розлучився зі своєю дружиною та сам мешкає у власній квартирі. Позивач вважає, що у зв`язку з зазначеними обставинами, які ОСОБА_4 вдалось дізнатися від батька позивача, у неї виник намір одружитися із самотнім чоловіком, який тривалий час страждає алкогольною залежністю, з метою отримати матеріальну вигоду від даного шлюбу. ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу з батьком позивача, зразу підняла перед останнім питання реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в помешканні батька позивача. Батько позивача, ОСОБА_3 , не погодився надати свою згоду як власника житла для реєстрації місця проживання ОСОБА_4 у себе в квартирі. У зв`язку з даною відмовою між подружжям одразу стали виникати сварки та конфлікти, однак розлучатися ОСОБА_4 не бажала. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали окремо. Жодних особистих речей ОСОБА_4 не перевезла до оселі ОСОБА_3 , спільного господарства з останнім не вела, спільного майна за час шлюбу надбано ними не було. Позивач вказує, що у ОСОБА_4 був відсутній намір спільно проживати із ОСОБА_3 як з її чоловіком, дбати про їх сімейний добробут, облаштовувати їх спільну оселю, створювати затишок, турбуватися про свого чоловіка та займатися щоденними побутовими клопотами. Спільних дітей від шлюбу, у батька позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не було. За час шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відпочивали разом, не відвідували родичів ОСОБА_3 , не приїздили разом на запрошення в гості до позивача. Тобто, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , перед третіми особами не демонстрували себе як щасливу сім`ю, як чоловіка та дружину.
02 липня 2020 року позивач, прибувши за адресою проживання свого батька, ОСОБА_3 і дізнався про його смерть. Тіло батька позивача було виявлено на підлозі в кімнаті, на ньому були наявні гнилісті розкладання та опухлість тіла. Такі обставини не надали можливості точно встановити дату смерті ОСОБА_3 . У зв`язку з чим було визначено, що смерть батька Позивача наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не приймала жодної участі у підготовці до поховання свого покійного чоловіка. Всією організацією поховання ОСОБА_3 займався позивач. Однак, 24.07.2020 ОСОБА_4 отримала повторне Свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , а вже 04 серпня 2020 року подала до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 разом з усіма необхідними документами. 16-ою Київською державною нотаріальною конторою була прийнята заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини та зареєстрована за № 1160 від 04 серпня 2020 року.
На підставі поданої ОСОБА_4 першої заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу, яка була зареєстрована в книзі обліку за номером № 417/2020.
12 серпня 2020 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його покійного батька ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яцино К.С. та дізнався, що Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою вже зареєстрована спадкова справа. Зазначеним нотаріусом було відмовлено Позивачу як заявнику у прийнятті заяви та роз`яснено його право на подачу такої заяви за місцезнаходженням спадкової справи.14.08.2020 позивач подав до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , яка була прийнята та зареєстрована за № 1263 від 14 серпня 2020 року. Позивач вважає, що дії ОСОБА_4 щодо укладання з його батьком шлюбу були обумовлені лише переслідуванням нею мети забезпечити собі право на отримання спадщини, без наміру створення сім`ї. У зв`язку з чим Позивач вважає, що вказане порушує його права як спадкоємця за законом першої черги на спадщину і потребують судового захисту Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Відповідач скористалася правом надання відзиву, а саме 18 березня 2021 року до суду надійшов відзив представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , у якому відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно, в період часу з 29 листопада 2016 року по 29 червня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з кв. АДРЕСА_2 . Зазначає, що ОСОБА_4 , як спадкоємиця першої черги за законом, як дружина померлого, у визначений законом шестимісячний строк звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 . Іншим спадкоємцем першої черги за законом є позивач, син померлого. Категорично не погоджується із твердженням позивача про фіктивність шлюбу та зазначає, що виключно на позивача покладається обов`язок з доведення належними та допустимими доказами твердження про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю. Сама по собі обставина щодо відсутності факту реєстрації місця проживання подружжя за однією адресою жодним чином не підтверджує та не спростовує факт їхнього спільного проживання, ведення спільного побуту та наявності між ними прав та обов`язків подружжя. Представник відповідача також зауважив на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали в кв. АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 , оскільки подружжя разом проживало в квартирі, яка належить на праві власності відповідачу, тобто за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач не може та не міг знати про відсутність як у свого батька, так і у ОСОБА_4 наміру укласти шлюб, створити сім`ю, бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про взаємний побут та моральний стан один одного, піклуватись один про одного. Зважаючи на те, що позивач не спілкувався та не підтримував жодних родинних відносин ані з батьком, ані з мачухою, не відвідував їх за місцем проживання та не цікавився їх побутом, відносинами між собою напротязі тривалості шлюбу, який позивач просить визнати недійсним. З урахуванням вищенаведених обставин вважає, що позивачем не доведено наявність фіктивності шлюбу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
31 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , у якій зазначено, що факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 спростовується тією обставиною, що смерть ОСОБА_3 була зареєстрована за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому факт постійного проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб, які містяться в матеріалах справи. З урахуванням наведеного, представник позивача просив задовольнити позов повністю.
В судовому засіданні, яке відбулося 06 травня 2021 року представником відповідача ОСОБА_5 суду були подані копії свідоцтва про смерть відповідача від 07 квітня 2021 року серії НОМЕР_1 .
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 29 липня 2021 року постановлено зупинити провадження по справі до закінчення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померлда ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розпорядженням від 11 листопада 2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7
У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано в провадження судді Саламон О.Б.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 19 листопада 2021 року прийнято справу до свого провадження, провадження по справі поновлено, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
18 січня 2022 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. постановлено витребувати у нотаріальних конторах спадкові справи, а саме у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. належним чином завірену копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 67887572, номер у нотаріуса 29/2021, заведеної стосовно майна померлої ОСОБА_4 , відкритої 29.06.2021, та у Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 66213956, номер у нотаріуса 417/2020, заведеної стосовно майна померлого ОСОБА_3 , відкритої 04.08.2020.
15 лютого 2022 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 67887572, номер у нотаріуса 29/2021, заведеної стосовно майна померлої ОСОБА_4 , відкритої 29.06.2021.
15 лютого 2022 року від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 66213956, номер у нотаріуса 417/2020, заведеної стосовно майна померлого ОСОБА_3 , відкритої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року, яку внесено до протоколу судового засідання, в порядку процесуального правонаступництва залучено до справи як відповідача, сина померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 .
10 червня 2022 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просить:
-визнати шлюб, який був укладений 29 листопада 2016 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2484, недійсним з моменту укладення, тобто з 29 листопада 2016 року та анулювати актовий запис про реєстрацію даного шлюбу;
-усунути від права спадкування після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник ОСОБА_10 позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладене позові та в заяві про зміну предмету позову. В судове засідання, призначене на 02.03.2023, не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, посилаючись на те, що пояснення та докази на їх підтвердження надані, свідки допитані, не заперечують щодо винесення у справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та фактичним місцем проживання/перебування.
Відповідач 31.01.2023 просив відкласти розгляд справи, зазначаючи, що про обставини справи йому не відомо, потребує часу розібратися, дізнався випадково від ОСОБА_1 про розгляд даної справи, при цьому судовою справою займалась його мати - ОСОБА_4 (т.2 а.с.156), однак з матеріалів справи вбачається, що саме відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір щодо правової допомоги з адвокатом Сациком В.О. ще в листопаді 2021 року, при цьому в матеріалах справи знаходиться ордер від 10.08.2022 щодо надання адвокатом Сацик В.О. правничої допомоги ОСОБА_2 . Попри вказане, судом оголошувалася перерва для належного виклику відповідача, однак останній не з`явився в судове засідання і будь - яких пояснень до суду не надав, знаючи про наявність справи в суді.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву, предмет якого змінено, не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оцінивши зібрані по справі докази, представлені в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 від 06.07.2020.
За свого життя ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3 від 29 листопада 2016 року.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04.05.1993, ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.
- (а) є недійсним в силу вказівки закону (ст. 39);
- (б) визнається недійсним за рішенням суду (ст.40):
- (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду ( ст.41).
Відповідно до ст. 42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана дієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.
Тобто, статтею 42 СК України визначено, хто може звернутися з позовом про визнання шлюбу недійсним, тому вона стосується лише двох видів недійсного шлюбу, передбачених ст.ст. 40 і 41 СК України.
Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв"язку з реєстрацією цього шлюбу.
Шлюб, який є недійсним (ст. 39 СК України), не потребує звернення до суду, оскільки його недійсність визначається законом.
Згідно з ч. 1 ст. 43 СК України, розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.
Якщо одна із сторін (обидві сторони) недійсного шлюбу померла і шлюб припинився внаслідок її смерті (ч. 1 ст. 104 СК України), то цей факт не блокує можливості визнання шлюбу недійсним за рішенням суду. Звернутися з позовом до суду може другий з колишнього подружжя або інша особа, яка має на це право згідно з законом (ст. 42 СК України).
Таким чином, до суду з позовом можуть звертатися інші особи, права яких порушені недійсним шлюбом.
У зв`язку з тим, що визнання шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 недійсним впливає на обсяг майнових прав позивача ОСОБА_1 , який є сином померлого ОСОБА_3 і який прийняв спадщину після смерті свого батька, то він звернувся за захистом до суду.
У мотивування позовних вимог про визнання шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 фіктивним позивач посилається на те, що ОСОБА_4 працювала в аптеці, яка знаходилась неподалік помешкання батька позивача, до якої останній мав звичку з періодичністю заходити та купувати спиртову настойку «Глоду». ОСОБА_4 роззнайомившись із батьком позивача дізналась, що він самотній, давно розлучився зі своєю дружиною та сам мешкає у власній квартирі. У зв`язку з такими обставинами, у ОСОБА_4 виник намір одружитися із самотнім чоловіком, який тривалий час страждав алкогольною залежністю з метою отримати матеріальну вигоду від даного шлюбу. ОСОБА_4 на 11 років була молодша батька, не мала наміру жити разом із ним як зі своїм чоловіком однією сім`єю, вести з ним спільне господарство, дбати про їх спільний добробут та моральний стан сім`ї, мати спільний бюджет. ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 мала бажання зареєструватися в його квартирі, однак батько не погодився. ОСОБА_4 проживала окремо від батька, жодних своїх особистих речей ОСОБА_4 не перевезла до квартири ОСОБА_3 , спільного господарства з останнім не вела, спільного майна за час шлюбу надбано ними не було. ОСОБА_4 не дбала про сімейний добробут, не займалася облаштуванням їх спільної оселі, не створювала затишок, не проявляла турботу до свого чоловіка та не займалася щоденними побутовими клопотами. Спільних дітей від шлюбу не було. За час шлюбу разом не відпочивали, не відвідували родичів ОСОБА_3 , не приїздили разом на запрошення в гості. Тобто, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 перед третіми особами не демонстрували себе як сім`ю, як чоловіка та дружину. Про відсутність у ОСОБА_4 почуттів до батька позивача як до її чоловіка свідчила і її поведінка після смерті ОСОБА_3 , яка демонструвала тільки відверте її бажання якомога скоріше заволодіти спадковим майном після померлого.
Статтею 40 СК України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.
В абз. 4 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.
Відповідно до ст.ст. 3, 36, 55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
В силу положень ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обов"язки.
Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України).
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Чинний Сімейний кодекс України не містить поняття недійсності шлюбу. Разом з тим, у статті 38 вказуються підстави його недійсності, а саме порушення вимог, встановлених ст.ст. 22, 24- 26 СК: досягнення шлюбного віку, добровільності шлюбу (в зміст даного принципу законодавець вкладає дієздатність особи, здатність особи в момент реєстрації шлюбу усвідомлювати сповна значення своїх дій і (або) керувати ними, а також відсутність фізичного чи психічного примушування до укладення шлюбу), одношлюбності, відсутності близького кровного споріднення або споріднення, заснованого на усиновленні, взаємної обізнаності про стан здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що батько позивача, ОСОБА_3 , як до шлюбу так і після, не працював, був пенсіонером, вів аморальний спосіб життя, зловживав протягом тривалого часу алкоголем, у зв`язку з чим проживав сам у своєму помешканні за адресою: АДРЕСА_1 .
Квартира належала батькові позивача - ОСОБА_3 , у зв`язку із її приватизацією згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 грудня 2003 року.
Згідно відповіді Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 16.12.2020 за вих. № 10-9659/05 станом на 29.11.2016 за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано лише одну особу - ОСОБА_3 . Згідно з відомостями, які містяться в архівній картотеці реєстраційного обліку та інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», реєстрація місця проживання осіб за вказаною адресою за період з 29 листопада 2016 року по 29 червня 2020 року органом реєстрації не здійснювалась.
Встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працювала у ФОП ОСОБА_15 на посаді провізора в аптеці, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить протокол допиту свідка від 02.07.2020, складений оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Дарницького УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Пархоменко Я.О.
На час реєстрації шлюбу, а саме на 29 листопада 2019 року та до дня смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не мала зареєстрованого місця проживання.
Відповідно до відповіді Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.11.2021 за вих. № 102/05/30-7144, ОСОБА_4 , 1977 року народження, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 в період: з 11 лютого 1992 року по 10 лютого 2004 року, з 04 січня 2011 року по 04 березня 2014 року та з 11 лютого 2019 року по 20 серпня 2021 року, знята з реєстраційного обліку по смерті.
11 лютого 2019 року була зареєстрована за згодою власника на підставі свідоцтва про право власності та договору дарування.
Згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 282343130 від 01.11.2021, ОСОБА_4 не належала на праві власності кв. АДРЕСА_5 .
Згідно з Витягом № 64532930 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , від 29 червня 2021 року, зазначено про наступних зареєстрованих осіб: ОСОБА_17 , дата реєстрації 11.02.1992; ОСОБА_18 , дата реєстрації 23.07.2009; ОСОБА_2 , дата реєстрації 04.01.2011; ОСОБА_4 , дата реєстрації 11.02.2019.
Отже, ОСОБА_4 , як на час одруження з ОСОБА_3 , так і до дня смерті останнього, не мала на праві власності нерухомого майна, а проживала в помешканні своєї матері - ОСОБА_17 в квартирі АДРЕСА_5 .
Відповідно до відповіді, наданої Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19.01.2022 за вих. № 844/125/48/02-2022, ОСОБА_3 одноосібно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 29 листопада 2016 року до 29 червня 2020 року. За час проживання не створював труднощів і не був помічений в конфліктах з сусідами, однак, схильний до вживання спиртних напоїв. Також, у зазначеній відповіді вказано, що сусіди покійного ОСОБА_3 характеризують його посередньо, як особу, яка не схильна до конфліктів в побуті та з сусідами, проте яка постійно вживала алкогольні вироби та не усвідомлювала своїх дій в стані алкогольного сп`яніння. Відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як дружини ОСОБА_3 , повідомили, що такої особи не бачили за адресою мешкання сусіда до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02 липня 2020 року позивач, прибувши за адресою проживання свого батька дізнався від співробітників поліції про його смерть. Тіло батька позивача було виявлено на підлозі в кімнаті, на ньому були наявні гнилістні розкладання та опухлість тіла.
Такі обставини не надали можливості точно встановити дату смерті ОСОБА_3 .
У зв`язку з чим було визначено, що смерть батька позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 наступила 29 червня 2020 року.
Згідно з протоколом допиту свідка від 02 липня 2020 року, який був складений оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Дарницького УП ГУНП у місті Києві старшим лейтенантом поліції Пархоменко Я.О., ОСОБА_4 по суті поставлених їй запитань як свідок надала, зокрема, показання, що за адресою: АДРЕСА_1 проживав її чоловік ОСОБА_3 , який був зареєстрований за вказаною адресою. Також повідомила, що станом на 02 липня 2020 року, вона з ОСОБА_3 вже близько одного року як спільно не проживають та вказала, що останній зловживав спиртними напоями.
В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_3 проживав сам у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , був пенсіонером, вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до шлюбу не були знайомі тривалий час, дошлюбного спілкування майже не було. ОСОБА_4 бачили випадково тільки декілька разів, спільно з ОСОБА_3 вона не проживала, спільного господарства з останнім не вела, особистих речей до його помешкання не перевозила, за час шлюбу спільного майна набуто не було. Перед третіми особами своїх відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжя не демонструвала, спільних дітей від шлюбу не було.
Відповідно до Висновку експертного дослідження № 021-1544-2020 від 03 липня 2020 року було, зокрема підсумовано, що труп ОСОБА_3 , 1966 року народження, на момент дослідження знаходився в стані гнильних змін з частковим порушенням анатомо-морфологічної структури тканин і органів, у зв`язку з чим причина смерті не встановлена.
На підставі даного Висновку експертного-дослідження № 021-1544-2020 від 03.07.2020, позивачу було видано остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 020-1544, де зазначено: «причину смерті не встановлено в зв`язку з гнильними змінами трупа».
06 липня 2020 року позивач для поховання батька отримав Лікарське свідоцтво про смерть № 020-1544 (остаточне) від 03.07.2020 щодо померлого ОСОБА_3 та Довідку про причини смерті (до форми № 106/о № 020-1544 видається для поховання).
06 липня 2020 року позивач отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 .
У судовому засіданні також встановлено, що позивач займався організацією поховання свого батька ОСОБА_3 , про що свідчать відповідні документи про замовлення та оплату ритуальних послуг.
Як стверджує позивач, поки він та родина, близькі знайомі покійного ОСОБА_3 перебували у траурі, займалися відповідно до віросповідання померлого організацією поминальних обідів на дев`ятий та сороковий день для того щоб віддати данину пам`яті померлому, залишивши у свідомості близьких найкращі моменти його життя, то ОСОБА_4 займалася організацією оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3 .
24 липня 2020 року ОСОБА_4 отримала повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , серії НОМЕР_5 .
Із матеріалів спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 66213956, номер у нотаріуса 417/2020, заведеної Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою стосовно майна померлого ОСОБА_3 , судом встановлено, що 04 серпня 2020 року ОСОБА_4 подала до заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 разом з усіма необхідними документами.
Дана заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини була прийнята Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрована.
В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 вказала, що інших спадкоємців передбачених законодавством України, окрім неї, немає.
12 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його покійного батька ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яцино К.С.
Зазначеним нотаріусом було відмовлено позивачу як заявнику у прийнятті заяви та роз`яснено його право на подачу такої заяви за місцезнаходженням спадкової справи.
14 серпня 2020 року позивач подав до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 .
Фіктивним є шлюб укладений без наміру створити сім`ю.
Відповідно до висновків зазначених Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц, причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.
Враховуючи нетривалі відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутність доказів їх стосунків до шлюбу у розумінні намірів створення сім`ї, відсутність спільного проживання як чоловіка та дружини, відсутність доказів піклування про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги, в сукупності з даними про те, що тіло ОСОБА_3 було виявлено в його квартирі з наявними гнилістими розкладаннями та опухлістю, що навіть не надало можливості точно встановити дату смерті останнього, а ОСОБА_4 як дружина не відвідувала квартири чоловіка, не цікавилась його долею, з приводу видачі їй тіла покійного ОСОБА_4 не зверталась, за отриманням лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 не зверталась, що в сукупності з аналізом наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про те, що шлюб був укладений без наміру створити сім`ю. Укладення такого шлюбу суперечить ст. 3 СК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.
Оскільки позовні вимоги позивача в частині усунення ОСОБА_4 від права на спадкування є похідними від попередньої позовної вимоги про визнання шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 недійсним, суд приходить до висновку про її задоволення.
За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги позову повністю щодо визнання шлюбу, який був укладений 29 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним з моменту укладення, тобто з 29 листопада 2016 року та анулювати актовий запис про реєстрацію даного шлюбу та, відповідно, усунути від права спадкування після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1841,61 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 24, 36, 40, 42, 51, 55 СК України, ст.ст. 1, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник після ОСОБА_4 ) про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування - задовольнити.
Визнати шлюб, який був укладений 29 листопада 2016 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2484, недійсним з моменту укладення, тобто з 29 листопада 2016 року та анулювати актовий запис про реєстрацію даного шлюбу.
Усунути від права спадкування після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1841,61 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Повний текст рішення суду складено 13.03.2023.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон