Справа №442/3494/17
Провадження №2/442/146/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Копанського М.Л.,

представника відповідача за первісним позовом адвоката Шандарівського Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування майнової шкоди за договорами строкового банківського вкладу та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів банківського вкладу,

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває справа за первісним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування майнової шкоди за договорами строкового банківського вкладу та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів банківського вкладу.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги мотивує тим, що 02.04.2010 та 06.04.2012 він уклав з відповідачем депозитні договори №38875-28650 та №38875-35412, згідно яких ним внесено сукупно 20000 доларів США. Дані договори зі сторони банку скріплено відтиском печатки та власним підписом керівника відділення ОСОБА_2 , видано квитанції з підписом та печаткою «Каса №1», згідно яких він вніс кошти у сумі 20000 доларів США на рахунок банку у повній відповідності до умов вищезазначених договорів. Зазначені кошти він вирішив внести в даному банку, оскільки ПАТ «Укрексімбанк» є державним, має бездоганну репутацію та вклади, що в ньому знаходяться, гарантовані бюджетом України. Обставини укладення договору банківського вкладу та саме договірний спосіб їх регулювання і пряма відповідальність банку за наслідки його невиконання встановлені рішеннями судів у справі №442/6688/14-ц. Незважаючи на те, що рішення в згаданій справі набрали законної сили, відповідач не повернув суму вкладу, зазначену в договорах та рішенні суду. Просить суд стягнути з відповідача пеню, встановлену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 219000 доларів США.

Позивач за первісним позов також подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову банку про визнання недійсним спірних договорів.

АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» від 02.04.2010 за №38875-28650 та від 06.04.2012 за №38875-35412, зважаючи на наступне. 23.06.2017 банком подано цивільний позов у кримінальній справі №442/1571/14-к (кримінальне провадження №002346) по обвинуваченню ОСОБА_2 , яка в період з 07.08.2009 по 26.09.2012 працювала на посаді начальника відділення АТ «Укрексімбанк» у м. Дрогобичі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4, 5 ст. 191, ч.ч.1, 2 ст. 366, ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, в тому числі по факту незаконного отримання від ОСОБА_1 коштів згідно договорами банківського вкладу, оскільки шляхом обману та службового підроблення привласнила кошти, отримані, зокрема, від ОСОБА_1 нібито з метою розміщення на вклад на підставі договорів банківського вкладу. Представник банку, як цивільний позивач, при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи, зокрема, допитами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де останні підтверджують той факт, що грошові кошти були передані в робочому кабінеті ОСОБА_2 , що прямо суперечить вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, які регулюють питання здійснення касових операцій в банках України та ст. 1059 ЦК України, Інструкції про касові операції. Як вбачається з преамбули спірних договорів банківського вкладу, ОСОБА_2 від імені АТ «Укрексімбанк» підписала їх, діючи нав підставі довіреності АТ «Укрексімбанк» від 27.08.2009 за №010-01/6228. Проте, ні умовами довіреності АТ «Укрексімбанк» від 27.08.2009 за №010-01/6228, ні умовами посадової інструкції начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Львові від 07.08.2009 ОСОБА_2 не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних та фізичних осіб або на відповідний рахунок банку, чим перевищила свої повноваження, отримавши грошові кошти безпосередньо у ОСОБА_1 . Строк вказаної довіреності закінчився 07.11.2009, тобто, до дати укладення договорів банківського вкладу. Внесення грошових коштів за таких обставин є домовленість між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній міг усвідомлювати наслідки такої домовленості. Докази, що наявні у кримінальній справі, зокрема, протоколи допиту ОСОБА_2 , підтверджують, що договори банківського вкладу не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме розміщення коштів на вкладних рахунках, оскільки ОСОБА_2 визнала, що привласнила їх і фактично такі кошти на вкладні (депозитні) рахунки ОСОБА_1 внесені не були. Зважаючи на вищенаведене, представник банку просив суд задоволити зустрічний позов.

Представник банку подав відзив на первісний позов, де вказав, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/6688/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 від 06.08.2014 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнуто з банку суму вкладу в розмірі 20000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 317388,90 грн. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.04.2016. 21.01.2016 видано виконавчий лист про стягнення з банку коштів на виконання судового рішення у справі №442/6688/14-ц. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2018 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення рішення: в якій валюті повинно бути виконане рішення у справі №442/6688/14-ц. Зазначена ухвала залишена без змін згідно апостанови Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018. 01.08.2018 банком перераховано в ДВС кошти в сумі 317388,90 грн. на виконання рішення суду. Банк був позбавлений можливості виконати договірні зобов`язання до 02.10.2010 та 06.10.2012 відповідно, оскільки в АТ «Укрексімбанк» договори банківського вкладу не укладалися і кошти вкладів не вносилися, а договірні зобов`язання відповідача були встановлені остаточно 10.12.2015 і припинилися 01.08.2018 у зв`язку з виплатою коштів. Оскільки у згаданій справі позивач заявив вимоги до АТ "Укрексімбанк" щодо сплати лише суми банківського вкладу, і вимоги щодо сплати процентів не заявлялись, то відсутні обставини, які б вказували на прострочення з боку АТ «Укрексімбанк» сплати позивачу процентів за вкладами, а відтак і відсутні підстави для стягнення з банку пені згідно з ч. 5 с. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачу, з огляду на наявність у нього договорів банківських вкладів, було відомо, що строк їх поверненя настав відповідно 02.10.2010 та 06.10.2012, отже, позовна давність за вимогами щодо повернення вкладів спливла відповідно 02.10.2013 та 06.10.2015. Позивач не звернувся із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності на заявлені ним вимоги.

Банк подав заяву про застосування позовної давності до первісних позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з її спливом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник (за первісним позовом) підтримали позовні вимоги, просили задоволити такі з підстав, наведених у позовній заяві. Щодо задоволення вимог зустрічного позову заперечили. Представник позивача додатково вказав, що з вини банку не здійснювався контроль працівників відділення, внаслідок чого було заподіяно шкоду.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) -адвокат Шандарівський Т.Г. заперечив щодо задоволення первісного позову з підстав, викладених у відзиві. Доповнив, що на депозит не може нараховуватися пеня. Зустрічний позов просив задоволити, зокрема, з тих підстав, що укладення спірних договорів не були спрямовані на реальне настання прямих наслідків.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке.

Встановлено, що 02.04.2010 між відповідачем за первісним позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (банк) та позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» за №38875-28650, згідно умов якого банк приймає від вкладника або для вкладника грошову суму (вклад), що надійшла та зобов`язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку встановленому цим договором. Вкладник вносить, а банк приймає на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 10000 доларів США на термін 186 календарних дні з 02.04.2010 по 04.10.2010.

06.04.2012 між відповідачем за первісним позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (банк) та позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» за №38875-35412, згідно умов якого банк приймає від вкладника або для вкладника грошову суму (вклад), що надійшла та зобов`язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку встановленому цим договором. Вкладник вносить, а банк приймає на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 10000 доларів США на термін 183 календарних дні з 06.04.2012 по 06.10.2012.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 14.04.2016 у справі №442/6688/14-ц, касаційну скаргу ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в м. Львові відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2015 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015 залишено без змін. Із вказаної ухвали вбачається, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2015 у справі №442/6688/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено, стягнено з ПАТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами банківського вкладу у сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 317388,90 грн.

Згідно ухвали Верховного суду України від 20.09.2016 клопотання ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в м. Львові про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задоволено, поновлено строк, у допуску до провадження Верховного суду України справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу за заявою ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в м. Львові про перегляд Верховним судом України рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2015, ухвали апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015 та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2016 відмовлено.

У протоколах допиту потерпілого ОСОБА_1 від 03.12.2013 та від 13.12.2013 у кримінальному провадженні №002346 зазначено, зокрема, що 02.04.2010 та 06.04.2012 він передав грошові кошти по 10000 доларів США ОСОБА_2 в її робочому кабінеті, що разом складає 20000 доларів США.

У протоколах допиту підозрюваної від 21.01.2014 ОСОБА_2 вказано, зокрема, що у квітні 2012 року грошові кошти ОСОБА_1 в сумі 10000 доларів США через касу реально не проходили.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Чайковського Ю.С. від 16.12.2013 за №6/616 підпис у договорі №38875-28650 від 02.04.2010 строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строкового вкладу «Класичний» у графі (вкладник) виконано громадянином ОСОБА_1 , підпис у договорі №38875-28650 від 02.04.2010 строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строкового вкладу «Класичний» у графі (банк напроти прізвища ОСОБА_2 ) виконано громадянкою ОСОБА_2 , підпис у договорі №38875-35412 від 06.04.2012 строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строкового вкладу «Класичний» у графі (вкладник) виконано громадянином ОСОБА_1 , підпис у договорі №38875-35412 від 06.04.2012 строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строкового вкладу «Класичний» у графі (банк напроти прізвища ОСОБА_2 ) виконано громадянкою ОСОБА_2 . Встановити ким виконаний підпис у «квитанції від 03.04.2010 року» у графі (підпис банку) громадянкою ОСОБА_2 чи іншою особою не виявилося можливим по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку експерта. Підпис у «квитанції від 06.04.2012 року» навпроти цифри «8» у нижній частині документа виконано громадянкою ОСОБА_2 . Встановити ким виконаний підпис у правому нижньому куті «квитанції від 06.04.2012 року» громадянкою ОСОБА_2 чи іншою особою не виявилося можливим по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку експерта.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1 - 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2016 у справі №442/6688/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення суми вкладу за депозитними договорами встановлено дійсність договорів банківського вкладу.

Зокрема, судом встановлено, що між банком, в особі начальника відділення в м. Дрогобич Стадник Г.Г., яка діє на підставі положення про відділення та довіреності №010-01/6228 від 27.08.2009, та ОСОБА_1 укладено договори банківського строкового вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-28650 на суму 10000 доларів США, а також №38875-35412 на суму 10000 доларів США. Такі договори скріплені підписами сторін та печаткою банку. Грошові кошти в розмірі 20000 доларів США за вищезазначеними договорами відповідач отримав, що підтверджується квитанціями про внесення коштів. Як спірні договори, так і квитанція мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, відсутність їх реєстрації і необліковування на них грошових коштів є невиконання банком своїх обов`язків, а відтак банк зобов`язаний виплатити вкладнику депозит.

Отже, вказана обставина не підлягає окремому встановленню та доказуванню у даній справі.

Зважаючи на викладене вище та беручи до уваги те, що при укладенні вказаних договорів між сторонами було досягнуто усіх істотних умов, суд дійшов висновку, що підстав для визнання таких договорів недійсними не встановлено.

Відтак, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина першастатті 1058 ЦК України).

За змістом статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При розгляді первісного позову суд враховує Постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17.

Щодо можливості застосування до вказаних правовідносин норм Закону № 1023-ХІІ та нарахування пені на підставі частини п`ятої статті 10 цього Закону Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17 зазначає таке.

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами №2664-ІІІ, № 2121-ІІІ, № 1023-XII.

Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону № 2346-ІІІ вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У статті 2 Закону № 2121-ІІІ вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У частинах першій, другій статті 47 Закону № 2121-ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5) ;споживач фінансових послуг фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2664-III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За частиною другою статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII "Про захист прав споживачів", такий регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта споживача.

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто, з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак, пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що вимога про стягнення пені розрахована, виходячи зі строку позовної давності в один рік (звернувся до суду з позовною заявою 11.05.2017) з урахуванням моменту, коли було реально виконано зобов`язання по поверненню коштів з депозитного рахунку. Просив стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону №1023-ХІІ, обчислену саме за один рік, розмір пені становить 219000 доларів США, виходячи з розрахунку 365*3=1095%, сума прострочення по договорах депозиту становить 20000 доларів США, а тому сума пені становить 20000*1095%=219000 доларів США.

Натомість, договір банківського строкового вкладу «Класичний» №38875-28650 на суму 10000 доларів США був укладений на термін 186 календарних дні з 02.04.2010 по 04.10.2010.

Договір банківського строкового вкладу «Класичний» №38875-35412 на суму 10000 доларів США - на термін 183 календарних дні з 06.04.2012 по 06.10.2012.

Оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу 04.10.2010 та 06.10.2012, то частина п`ята статті 10 Закону№ 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини. Відтак, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування майнової шкоди за договорами банківських вкладів слід також відмовити.

При цьому, слід зазначити, що відсутність порушених прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів і, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, дає суду привід для висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Керуючись ст.ст.10, 11, 81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування майнової шкоди за договорами строкового банківського вкладу відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів банківського вкладу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.03.2023.

Суддя Марія Грицай