Справа № 136/1295/21
Провадження № 22-ц/801/505/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 рокуСправа № 136/1295/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Липовецька міська рада,

розглянув у режимі відеоконференції у залі судових засідань № 2 цивільну справу № 136/1295/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Шпортун С. В. у залі суду, повний текст якого складено 06 січня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Самбір Львівської області помер його брат ОСОБА_1 .

Після смерті брата відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,39 га, кадастровий номер :04:000:5301, яка розташована на території Нападівської сільської ради (на даний час Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області) та належала спадкодавцеві на підставі державного акта серії ВН № 05501.

За життя ОСОБА_1 склав заповіт, згідно з яким заповів йому все своє майно.

Він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, подавши державному нотаріусу заяву в установлений законом строк.

24 березня 2021 року він звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що належність майна спадкодавця у вигляді указаної земельної ділянки не підтверджується, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть помер « ОСОБА_2 », а державний акт видано на ім`я « ОСОБА_2 ». Крім того, в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про власника земельної ділянки.

Посилаючись на неможливість оформити спадщину, ОСОБА_1 просив суд:

визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:5301, яка розташована на території Нападівської сільської ради (теперішня Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області), що належала ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 05501, виданого 07 жовтня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що не підтверджується факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа - державного акта на право власності на землю виданого на ім`я « ОСОБА_2 »;

у випадку неможливості врегулювання цього питання у позасудовому порядку шляхом внесення змін до державного акта, це питання може бути вирішене шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а рішення суду є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до розгляду на 23 лютого 2023 року о 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не врахував норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державну реєстрацію речових прав здійснюють державні реєстратори та нотаріус. Відтак, нотаріус, як державний реєстратор відмовив у реєстрації права власності в порядку спадкування, через відсутність повних даних про земельну ділянку та її власника у базі ДЗК, про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії;

допущена описка у державному акті у прізвищі власника є підставою для сумніву нотаріуса щодо належності спадкодавцю указаного правовстановлюючого документа;

наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії свідчить про існування об`єктивної перешкоди в оформленні спадкових прав.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 - брат позивача (а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:5301, яка розташована на території Нападівської сільської ради (теперішня Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області).

За життя ОСОБА_1 склав заповіт, згідно з яким заповів усе належне йому майно позивачу (а. с. 21).

З матеріалів спадкової справи № 476/2020 слідує, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого брата (а. с. 128). Інших спадкоємці за законом та заповітом немає.

Постановою завідувача Самбірської державної нотаріальної контори від 26 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 3,3947 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Нападівська сільська рада, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім`я спадкодавця та інформації про власника земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (а. с. 18).

Рішенням 12 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 11 серпня 2000 року вирішено погодити схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та затвердити технічну документацію по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі громадянам с. Вікентіївка із земель колективної власності КСП «Трудівник» (а. с. 15).

Зі списку громадян с. Вікентіївка, яким передаються земельні частки (паї) в натурі із земель КСП «Трудівник» слідує, що під № 29 значиться ОСОБА_1 , земельна ділянка розміром 3,39 га (а. с. 16).

З державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 05501, виданого 07 жовтня 2000 року Нападівською сільською радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 285 слідує, що ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,39 га, в межах згідно з планом, яка розташована на території Нападівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 22).

З довідки Липовецької міської ради № 19 від 26 січня 2021 року слідує, що ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 , на ім`я якого виданий державний акт серії ВН № 05501 від 07 жовтня 2000 року, це одна і та ж особа (а. с. 17).

01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма Нападівська» укладено договір оренди землі № 7в, відповідно до якого орендодавець передав орендареві земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:5301, площею 9,3947 га, яка знаходиться на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в межах с. Нападівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 23-26).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

У пункті 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року роз`яснено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що:

«визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку».

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України (чинної на час видачі спірного державного акта), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою та сьомою статті 6 цього Кодексу.

Статтею 23 ЗК України (чинною на час видачі спірного державного акта) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчувалось державними актами, які видавались та реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що розбіжність у прізвищі спадкодавця та допущена описка у державному акті унеможливили отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті брата в нотаріальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням 12 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 11 серпня 2000 року погоджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та затверджено технічну документацію по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі із земель колективної власності КСП «Трудівник» та передано у приватну власність земельні частки (паї) громадянам с. Вікентіївка згідно з додатком, серед яких під № 29 значиться « ОСОБА_2 », земельна ділянка розміром 3,39 га.

На виконання цього рішення 07 жовтня 2000 року Нападівською сільською радою народних депутатів видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 05501, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 285, відповідно до якого власником земельної ділянки площею 3,39 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нападівської сільської ради є « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки Липовецької міської ради № 19 від 26 січня 2021 року, « ОСОБА_2 », який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та « ОСОБА_2 », на ім`я якого виданий державний акт серії ВН № 05501 від 07 жовтня 2000 року, є одна і та ж особа.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 266419296 від 19 липня 2021 року слідує, що 16 лютого 2014 року державним реєстратором Чернюк Л. М., на підставі договору оренди землі від 01 червня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма Нападівська», зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 3,39 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нападівської сільської ради, кадастровий номер :04:000:5301 строком до 01 січня 2014 року.

Звертаючись до Правил українського правопису прізвищ, колегія суддів зазначає таке.

Прізвища, залежно від називання статі та від будови (почасти й від походження), мають різні типи відмінювання.

Чоловічі прізвища прикметникового походження із суфіксами -ів (-їв) мають два способи відмінювання: з чергуванням і з о, е і без чергування: ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11, ОСОБА_4 - ОСОБА_12 і ОСОБА_13.

За правилами написання чоловічих прізвищ в українській мові, прізвище « ОСОБА_4 » підлягає словозміні.

Словозміна відображає слова української мови відповідно до їх нормативного написання, відповідно прізвище « ОСОБА_4 » в давальному відмінку указується як « ОСОБА_5 » або « ОСОБА_4 ».

Отже не можна вважати, що в прізвищі спадкодавця існують розбіжності чи описка.

Відповідно до додатку № 47 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 20212 року за №1051, у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку обов`язково мають бути зазначені відомості про право власності, зокрема інформація про власника, документ, який є підставою для виникнення права та документ, який посвідчує право.

У звязку з відсутністю відомостей у витягу з Державного земельного кадастру про власника земельної ділянки та відомостей про правовстановлюючий документ, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, і це, свідчить про реальні перешкоди в оформленні позивачу права на спадкове майно.

Липовецька міська рад позовні вимоги позивача визнала повністю і не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно д ч.1 статті 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 1831,00 грн (ціна позову 133 287,64 грн).

Установлено, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1489 грн (а. с. 188).

Отже, недоплачена сума судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 510,31 грн.

Згідно з пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про задоволення позову, то з Липовецької міської ради на користь держави слід стягнути недоплачену суму судового збору в розмірі 510,31 грн та на користь ОСОБА_1 2821,88 грн судового збору сплаченого за розгляд справив у суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 грудня 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Липовецької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,39 га, кадастровий номер :04:000:5301, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нападівської сільської ради, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 05501, виданого 07 жовтня 2000 року Нападівською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з Липовецької міської ради на користь держави 510,31 грн недоплаченого судового збору.

Стягнути з Липовецької міської ради на користь ОСОБА_1 2821,88 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук