Провадження № 22-ц/4808/89/23
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О.,

секретар Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Підлуський Василь Дмитрович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 11.07.2022 року, остаточно просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка складає вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля внаслідок ДТП в розмірі 228950 грн., стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 75000 грн. кожному, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів судові витрати і на користь ОСОБА_2 витрати на оплату за проведену експертизу в сумі 3000грн.

Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENZ S320, 2003р.в., р.д.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , а саме автомобіль здійснив наїзд у вибоїни (ями) на мосту в с.Буковець Верховинського району. Внаслідок недотримання відповідачем чинних норм і стандартів щодо утримання автомобільних доріг, завдана матеріальна шкода позивачам внаслідок поломки автомобіля, вартість відновлювального ремонту якого з придбанням автозапчастин складає 228950 грн. Моральна шкода заподіяна внаслідок душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, захисту прав, розмір компенсацій якої кожний з позивачів визначив по 75000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в сумі 181 413.00 грн.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1814,13грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Підлуський В.Д., подали апеляційну скаргу.

Вважають рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначили, що позивачами доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», причинний зв`язок між цими діями та шкодою, чим виконано вимоги ст.12 ЦПК України.

В даній справі про ДТП моральна шкода є похідною, тобто викликана спричиненням пошкодження автомобіля. Позивачі в позовній заяві та в судовому засідання визначили в чому саме полягають їх моральні та фізичні страждання, яких вони зазнали внаслідок ДТП та довели їх наявність.

Однак, всупереч встановленим обставинам справи, суд першої інстанції не прийшов до висновку про те, що позивачам протиправними діями відповідачів, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції у рішенні повинен був вирішити питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, що він не виконав, чим порушив норми ЦПК України.

Представник відповідача Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області адвокат Федорів В.І. надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вимоги скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачі звернулися до суду після спливу строку позовної дійсності, тобто через три роки після дати дорожньо-транспортної пригоди. ДТП сталося 2 жовтня 2018 року. За увесь період позивачі не зверталися до відповідачів в досудовому порядку щодо відшкодування шкоди безпосередньо після проведення товарознавчої експертизи чи відновлюваного ремонту, який здійснювали самостійно і закінчили у 2019 році. Будь-яких доказів того, що транспортний засіб не міг використовуватися з березня 2019 року, позивачем не надано, однак позивачі мотивують спричинення моральної шкоди тривалою неможливістю користуватися автомобілем. Також представник відповідача звертає увагу, що власником цього транспортного засобу є виключно один з позивачів ОСОБА_2 , і тому другий позивач ОСОБА_1 не є особою, чиє майно було пошкоджене, отже, не має жодних підстав на відшкодування моральної шкоди. В судовому рішенні міститься правильний висновок про те, що моральна шкода позивачів через неможливість користуватись певний період час власним транспортним засобом на потреби сім`ї не є доведеною перед судом щодо визначених ними відповідачів.

Стосовно доводів скарги про відмову суду стягнути інші судові витрати, представник відповідача зазначив, що судом на підставі матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано доказів про оплату автотоварознавчої експертизи в сумі 3000 грн. Інших вимог щодо стягнення судових витрат позивачами та їх представником не заявлялося.

В цілому рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачем ДП «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» також надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо недоведеності спричинення моральної шкоди щодо визначених відповідачів, а доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків.

Також представник відповідача просить апеляційний суд застосувати норму процесуального права, а саме ч.4 ст. 367 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, що заява одного відповідача про застосування строку позовної давності не поширюється на вимоги до іншого відповідача. На підставі вказаного просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача ДП «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачів адвоката Підлуського В.Д., позивача ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області адвоката Федорова В.І. дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачі оскаржили судове рішення тільки в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, витрат на проведення експертизи оцінки вартості шкоди, витрат на правову допомогу. Тому в решті оскаржене рішення апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що обставини заподіяння шкоди майну ОСОБА_2 через пошкодження її автомобіля внаслідок винних дій Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» доведені частково, і на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в сумі 181 413.00 грн.

В цій частині висновки суду ніким з учасників справи не оскаржуються.

Разом з тим суд вважав недоведеними вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди по 75 000 грн кожному у зв`язку із душевними стражданнями, порушенням нормальних життєвих зв`язків, що наступили внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_2 .

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржене рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди повністю таким вимогам не відповідає.

Як вбачається зі справи, ОСОБА_2 належно довела, що внаслідок недотримання Дочірнім підприємством «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» чинних норм і стандартів щодо утримання автомобільних доріг, їй завдана матеріальна шкода внаслідок поломки автомобіля в розмірі 181 413 грн. ДТП сталося 28 жовтня 2018 року.

Позивачами заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля ОСОБА_2 , при цьому розмір компенсації такої шкоди вони визначило 75000 грн кожному.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з матеріалами справи, 30.03.2018р. між Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області як замовником та ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як підрядником, було укладено Договір №20 щодо надання послуг з експлуатаційного утримання доріг загального користування державного та місцевого значення Івано-Франківської області, згідно Переліку доріг за додатком №1, сумою ціни договору за р.3 та строком надання послуг квітень-грудень 2018р. за п.5.1, строком дії договору до 31.12.2018р., що включає час виникнення ДТП з участю позивачів.

За умовами даного договору ДП «Івано-Франківський облавтодор» відповідає за належне утримання доріг і несе повну майнову та іншу відповідальність в т.ч. в частині відшкодування завданої шкоди як матеріальної, так і моральної шкоди, та компенсації витрат власникам ТЗ, якщо ДТП сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини підрядника (п.1.5, 1.6 договору).

Отже, факт спричинення шкоди майну позивача ОСОБА_2 підтверджений обставинами справи, встановлений судом.

Відповідно до положень ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи викладене, з оскарженого рішення вбачається, що судом першої інстанції в цій частині зроблено висновки, які вочевидь не відповідають обставинам справи, тому рішення в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи вимоги про компенсацію моральної шкоди, апеляційний суд виходить з положень норм ст.ст.1167, 23 ЦК України, враховує вимоги розумності, справедливості, доцільності і закону, обставини справи, характер, тривалість і ступінь моральних страждань позивача, і у відповідності до вимог закону і обставин справи вважає можливим стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., задовольнивши позов частково.

Разом з тим, вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 75000 грн вирішені судом першої інстанції правильно, оскільки заявлені безпідставно, не ґрунтуються на законі, доводами апеляційної скарги з точки зору матеріального права не спростовані, тому висновки суду стосовно відмови в таких вимогах ОСОБА_1 є правильними, скасуванню або зміні не підлягають.

Також, вирішуючи питання стосовно відшкодування матеріальної шкоди, суд відмовив у стягненні витрат на оплату експертизи оцінки шкоди автомобілю від 14.11.2018 року в розмірі 3000 грн, так як позивачами не було надано платіжного документу про оплату.

Зі справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом, позивачі заявляли про понесені витрати на оплату даної експертизи, надали суду висновок експерта, однак квитанцію про оплату такого дослідження надали тільки вже в апеляційному суді. Таким чином, вбачається, що робота по експертному авто товарознавчому дослідженню про визначення матеріального збитку автомобіля позивача була проведена, позивачі заявляли про оплату роботи саме в розмірі 3000 грн, тому вважати наданий колегії суддів платіжний документ доказом по справі, про який не було заявлено, неможливо.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Судом першої інстанції не було роз`яснено позивача наслідки ненадання письмового підтвердження оплати експертизи. Отже, є підстави для задоволення доводів апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення в цій частині і стягненні на користь позивача ОСОБА_2 з відповідача суми витрат на проведення експертизи в розмірі 3000 грн..

Доводи апеляційної скарги також стосуються відмови суду першої інстанції в стягненні компенсації на судові витрати на правову допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок поділу судових витрат, в число яких входять витрати на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи.

Суду першої інстанції адвокатом Підлуським В.Д. надано договір від 26.10.2021 року про надання правої допомоги ОСОБА_1 в суді першої інстанції. (а.с. 88) За умовами договору клієнт зобов`язується сплатити частину гонорару в сумі 5700 грн за надані адвокатські послуги. Оплата частини гонорару проводиться в день підписання договору та оформляється відповідними квитанціями. Іншу частину гонорару клієнт сплачує в процесі розгляду справи. За умовами договору від 30.05.2022 року адвокат Підлуський В.Д. надавав правову допомогу в суді першої інстанції ОСОБА_2 (а.с.141) Клієнт зобов`язався сплатити частину гонорару в сумі 4000 грн за надані адвокатські послуги, оплата частини гонорару проводиться в день підписання договору та оформляється відповідними квитанціями. Іншу частину гонорару клієнт сплачує в процесі розгляду справи.

Згідно з статтею 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат необхідно встановити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, яка встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається зі справи, умов процесуального закону для обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною не дотримано, що позбавило суд можливості вирішити питання про компенсацію таких витрат позивачу ОСОБА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_1 судом відмовлено, тому права на таку компенсацію він не має. Відтак, судом першої інстанції по суті правильно відмовлено у таких витратах, незважаючи на відсутність в рішенні мотивації суду, однак це могло б слугувати підставою для ухвалення додаткового рішення, а з відповідною заявою сторона не зверталася. При цьому в апеляційній скарзі адвокат - представник позивачів посилався на позицію Верховного суду в постанові від 27.06.2018 року справа №826/1216/16, де зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим наведена правова позиція не тільки не спростовує, а підтверджує правильність висновку суду в цій частині.

До апеляційної скарги представником позивачів надані договори від 21 вересня 2022 року, укладені з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про надання правої допомоги в апеляційному суді. (а.с.202,203) За умовами договорів клієнти зобов`язалися сплатити частину гонорару готівкою по 2000 грн кожний за надані адвокатські послуги, оплата частини гонорару проводиться в день підписання договору та оформляється відповідними квитанціями. Іншу частину гонорару клієнт сплачує в процесі розгляду справи.

З огляду на вищенаведені норми закону колегія суддів також не має можливості вирішити питання про часткове відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу ОСОБА_3 , на користь якої ухвалено нове рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки представником належним чином такі витрати не підтверджені.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивачів, у відзиві представник Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» вказував, що апеляційний суд повинен вийти за межі апеляційної скарги позивачів, і врахувати, що позов поданий з пропуском строку позовної давності, а висновки суду першої інстанції про те, що заява про пропуск стороною такого строку не поширюється на інтересі іншого відповідача, який про це не заявляв, є неправильними.

Аналізуючи такі доводи відповідача, колегія суддів зауважує на наступне. Суд першої інстанції виходив з того, що вимоги до відповідача Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області є безпідставними, не підлягають задоволенню, тому заява даного відповідача про сплив для позивачів строку позовної давності не застосовується судом. Так, дійсно, подія ДТП з позивачами сталася 28.10.2018 року, до суду вони звернулися 29.10.2021 року - формально пропустили строк позовної давності на один день. Але суд першої інстанції вважав, що кожен з відповідачів вправі на власний розсуд та процесуальне право заперечувати позовні вимоги чи просити суд застосувати позовну давність до вимог, отже, заявлена одним з відповідачів заява про строки позовної давності не поширюється на відповідальність іншого відповідача, який є самостійним щодо процесуальних прав та обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

В постанові ВП ВС від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16 (14-208 цс 18) вказується, що для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Рішенням суду відмовлено у позовних вимогах до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, тобто, учасник справи, який заявляв про пропуск строку позовної давності, не є належним відповідачем у справі. Отже, немає законних підстав вважати, що така заява може поширюватися на вимоги до іншого належного відповідача, який не має солідарного обов`язку перед позивачем і не заявляв про позовну давність.

В Постанові ВП ВС від 12.12.2018 по справі № 367/2259/15-ц (14-333цс18) наголошено, що за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 367 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. В суді першої інстанції Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, мала можливість захистити свої права, відстоювати власну позицію у справі, але жодних заяв не подавала.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення таких вимог в розмірі 5000 грн. У зв`язку з частковим задоволенням вимог про відшкодування моральної шкоди рішення підлягає зміні в частині стягнення судових витрат: з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1889 грн, які розраховані таким чином: 1814 грн стягнуто в першій інстанції + 75 грн судового збору за часткове відшкодування моральної шкоди ( заявлено вимогу в розмірі 75000 грн, стягнуто 5000 грн, що складає 6,66% від позовних вимог; сплачено судового збору за такі вимоги 1125 грн (а.с.155), з яких 6,66% дорівнює 75 грн). Також підлягає стягненню з відповідача сума витрат на проведення експертизи 3000 грн. А в решті підстав для зміни або скасування рішення немає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Підлуський Василь Дмитрович задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2022 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн..

Змінити рішення в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. та витрати на проведення експертизи 3000 (три тисячі) грн..

В решті залишити рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2023 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.А. Девляшевський

І.О. Максюта