Справа № 214/4837/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, уточнивши яку, просить: встановити факт належності диплому НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 - громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви зазначив наступне. Він, ОСОБА_1 , 10.08.2022 року звернувся до територіального органу Пенсійного Фонду України у м. Кривому Розі у Саксаганському районі для оформлення пенсії за віком. Однак, рішенням ГУ ГФУ України в Тернопільській області №87 від 17.08.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку з недостатнім страховим стажем та не враховано стаж заявника у період його навчання з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980 року, оскільки в дипломі зазначено прізвище українською мовою як « ОСОБА_3 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних. Таким чином, із-за розбіжностей, які виникли у написанні прізвища заявника під час видачі паспорту громадянина України, прізвище у дипломі про освіту заявника як « ОСОБА_3 » не відповідає прізвищу заявника у паспорті « ОСОБА_4 », що позбавило право заявника на призначення йому пенсії за віком згідно Закону. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, батькові, но батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з батьковім, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273ЦПК України факту належності правовстановлюючих. документів особі, прізвище, батькові, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з батьковім, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с. 4-5), свідоцтво про народження (а.с. 7), військовий квиток (а.с. 8), трудова книжка колгоспника (а.с. 9), трудова книжка (а.с. 10-11), диплом, витяг (а.с. 12), повідомлення (а.с. 13), рішення про відмову (а.с. 14), довідка (а.с.15).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом паспорт (а.с. 4-5), так як цей доказ містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що прізвище заявника записано на українській мові як « ОСОБА_4 ».

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с. 7), військовий квиток (а.с. 8), трудову книжку колгоспника (а.с. 9), трудову книжку (а.с. 10-11), так як ці докази містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що прізвище заявника записано на російській мові як « ОСОБА_3 ».

Суд вважає належним доказом диплом (а.с. 12), так як цей доказ містить інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що прізвище заявника, записано в цьому документі українською мовою через літеру «И», а саме: « ОСОБА_3 ».

Суд вважає належними доказами: повідомлення (а.с. 13), рішення про відмову (а.с. 14), так як ці докази містить інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що ОСОБА_1 звернувся з питання призначення пенсії за віком, але йому було відмовлено у зв`язку з розбіжностями при написанні його прізвища.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, паспортом (а.с.4-5, 7).

16 липня 1980 року ОСОБА_1 отримав диплом НОМЕР_1 , виданий Державним комітетом Української РСР по професійно технічній освіті, в якому російською мовою зазначено його прізвище як « ОСОБА_3 » через російську літеру «И», а українською мовою прізвище зазначено як « ОСОБА_3 » через українську літеру «И», що вбачається з диплому (а.с. 12).

01 серпня 1980 року заявникові ОСОБА_1 була видана трудова книжка НОМЕР_3 , в якій внесено запис на підставі диплому НОМЕР_1 , згідно якого до вступу на завод останній навчався з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року у ГорПТУ № 30 м. Макіївка, що вбачається з трудової книжки (а.с.10-11).

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, заявникові ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу 29 років, оскільки, зокрема, не враховано до страхового стажу, період навчання з 01.09.1977 по 16.07.1980 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки в дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_3 », яке не відповідає прізвищу « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних, що встановлено рішенням (а.с.14).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Аналізом наявних у справі доказів в їх системного зв`язку, судовим розглядом підтверджено факт наявності суперечностей в дипломі про освіту, виданих заявникові, з його паспортними даними та іншими документами, що стосуються його персональних даних - прізвища. Вказані розбіжності безсумнівно ставлять під сумнів факт належності саме йому зазначеного правовстановлюючого документа, та, як наслідок, впливають на реалізацію заявником права на призначення пенсії за віком.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п.1, 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року (зі змінами та доповненнями) до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, відповідно до п.26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року (зі змінами та доповненнями), якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

З огляду на те, що виправлення у дипломі про освіту необхідні для підтвердження заявником трудового стажу для призначення пенсії за віком та за відсутності можливості внести такі виправлення у позасудовому порядку, у тому числі з огляду на введений в Україні воєнний стан, за якого переважна частина закладів освіти, установ та організацій не працюють, обумовили його звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових, майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як визначено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

З наданих заявником та досліджених письмових доказів в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що розбіжності у написанні прізвища заявника в дипломі про навчання НОМЕР_1 від 16 липня 1980 року, пов`язуються із помилкою у написанні прізвища заявника відповідними посадовими особами в результаті невірного перекладу його прізвищ з російської мови на українську та допущення технічної описки, оскільки всі інші його анкетні дані, а саме ім`я, по батькові, дата народження співпадають з тими даними, що зазначені у паспорті заявника, свідоцтві про народження, трудовій книжці, військовому квитку.

Як визначено п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Отже, оскільки згідно з паспортом громадянина України прізвище заявника зазначено « ОСОБА_4 » як українською, так і російською мовами, однак у дипломі про освіту його прізвище зазначено « ОСОБА_3 » (укр. - мовою оригіналу), єдиним способом, що забезпечить можливість реалізації ним права на пенсійне забезпечення є встановлення факту належності йому зазначеного правовстановлюючого документа. Відтак суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням вказаного факту, який знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності, має для заявника істотне юридичне значення і не визначає наступне вирішення спору про право.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 263-265, 267, 268, 273, 293, 294, 315-319, 351-352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_2 , правовстановлюючого документу: диплому НОМЕР_1 , виданого 16 липня 1980 року Державним комітетом Української РСР по професійно - технічній освіті.

На рішення суду заявником може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Прасолов В.М.