КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5328/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Білич І.М., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року про залишення без розгляду скарги у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Вишневого міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Вишневого міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Просив суд продовжити строк для оскарження дій державного виконавця. Також просив визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника відділу Вишневого міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 лютого 2020 року про накладення штрафу у розмірі 74 688,20 грн та стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 14 937 грн 64 коп. Просив зобов`язати Вишневий міський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача, врахувавши направлені стягувачу Укрпоштою в рахунок сплати аліментів грошові кошти на суму 40 700 грн, сплачені в період з 09.12.2009 року по 01.01.2020 року та 33 300 грн, сплачені в період з 20.06.2019 року по 08.12.2021 року та з врахуванням виконавчого листа № 2-4733/09 від 09.02.2010 року, згідно якого станом на 02.06.2011 року борг по аліментамх був відсутній. А також просив зобов`язати Вишневий міський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виправити арифметичні помилки в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.09.2022 року, а саме неправильно обраховані суми у четвертому і шостому стовпчиках за 01.04.2022 року та 01.05.2022 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та поновити йому строк на оскарження дії державного виконавця.

Вважає зазначену ухвалу незаконною, оскільки вона була постановлена з порушенням процесуального та матеріального права, суд формально підійшов до вивчення обставин справи без дослідження доказів та фактичних обставин справи, не провів всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду.

Вказує, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2010 року з нього стягнуто аліменти на утримання дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 09.12.2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що про існування виконавчого провадження щодо нього дізнався лише в березні 2020 року, коли у нього з заробітної плати почались стягнення аліментів, а також неправомірно нарахованого штрафу та виконавчого збору, що поставило його і його сім`ю у край скрутне становище, адже він має на утриманні ще двох малолітніх дітей.

Також зазначає, що не міг отримати інформацію від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчого служби у Київській області про суму заборгованості, суму штрафу та інші стягнення, адже з березня 2020 року було запровадження карантинні обмеження, а з 24 лютого 2022 року введено в країні воєнний стан, що не дало змогу ознайомитись з виконавчим провадженням (на запити скаржника не було ніякої відповіді, а виконавці особистого прийому не вели).

Зазначає, що у серпні та листопаді 2022 року звертався із заявами до Вишневого відділу державної виконавчої служби, однак будь-якої відповіді не отримав.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи скаргу без розгляду суд першої інстанції, обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 до суду звернувся зі скаргою з пропуском строку, встановленого положеннями ст.449 ЦПК України, а посилання скаржника на те, що введення карантину та воєнного стану не дало змоги скаржнику ознайомитись з виконавчим провадженням не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак не заслуговують на увагу суду.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Встановлено, що у своїй скарзі у п. 1 прохальної частини, скаржник просив продовжити строк на оскарження дії, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, та не вирішив зазначене питання при постановленні ухвали про залишення без розгляду скарги.

Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісяця починаючи з 09.12.2009 року та до її повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 250 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 09.12.2009 року.

02 березня 2017 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 53409340 (а.с. 7).

25 лютого 2020 року постановою державного виконавця Стебловською Ю.О. встановлено заборгованість по аліментам станом на 01.01.2020 року у розмірі 149 376 грн 40 коп. (а.с. 11).

Звертаючись до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема просив визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника відділу Вишневого міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 лютого 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 937 грн 64 коп., а також щодо штрафу у розмірі 74 688 грн 20 коп.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Закону Украни «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові №127/9870/16-ц від 06 червня 2018 року, частиною 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу на правові позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові №127/9870/16-ц від 06 червня 2018 року та не перевірив на предмет підвідомчості вимог заявлених у скарзі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, в порушення норм ЦПК України не застосував практику Верховного Суду щодо питань порушених у скарзі, не вирішив клопотання про продовження строку та прийшов до передчасного висновку про залишення всієї скарги без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» лютого 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді І.М. Білич

В.І. Олійник