Справа № 194/420/22
Номер провадження № 2/194/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном. Позовну вимогу мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з грошового внеску, що знаходиться на зберіганні в Ощадбанку №2992/046 в м. Тернівка Дніпропетровської області на рахунку № НОМЕР_1 з належними відсотками та компенсацією, 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , та гараж № НОМЕР_2 цегляний загальною площею 32,8 кв.м., який розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка Дніпропетровської області. За життя батько склав заповіт, посвідчений 12 грудня 2010 року Тернівською державною нотаріальною конторою, за яким єдиним спадкоємцем за заповітом є вона. Після смерті батька вона звернулася до Тернівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 22 червня 2012 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий внесок, що знаходиться на зберіганні в Ощадбанку №2992/046 в м. Тернівка Дніпропетровської області на рахунку № НОМЕР_1 з належними відсотками та компенсацією, та на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на гараж № НОМЕР_2 цегляний загальною площею 32,8 кв.м., який розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка Дніпропетровської області, нотаріус не видала, бо були відсутні на гараж правовстановлюючі документи. До листопада 2021 року вона користувалася вказаним гаражем та дозволяла користуватися ним своїй сестрі ОСОБА_6 , чоловіком якої був відповідач. ІНФОРМАЦІЯ_2 її сестра ОСОБА_6 померла, та після смерті сестри вона повідомила відповідача ОСОБА_4 щоб він звільнив гараж, бо не є членом її сім`ї. Відповідач ОСОБА_4 відмовився звільняти гараж. Відповідно до технічного паспорту на гараж № НОМЕР_2 в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка, його було збудовано в 1989 році. Зазначає, що на час побудови гаража у 1989 році діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової державної реєстрації об`єктів нерухомого майна. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради за №333 від 15 листопада 1989 року право власності на зазначений гараж за життя належало її батькові ОСОБА_5 . Просить визнати за нею право власності на гараж № НОМЕР_2 площею 32,8 кв.м., розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» по АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди у користуванні спадковим майном, шляхом заборони ОСОБА_4 користуватися гаражем № НОМЕР_2 в гаражному товаристві «Шахтар-5» по АДРЕСА_2 , звільненню гаражу № НОМЕР_2 в гаражному товаристві «Шахтар-5» по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області, з передачею ключів від вказаного гаража та не чинити їй перешкод у користуванні гаражем.

Відповідач ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову. Зазначає, що позивач не надала суду належних та достатніх доказів того, що гараж № НОМЕР_2 , розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» по АДРЕСА_2 , належав ОСОБА_5 . Так, з архівного витягу з рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 15.11.1989 року №333 «Про доповнення до списку кооперативу гаражів «Шахтар-5», на який посилається позивач, виконавчий комітет вирішив: «додатково включити в списки гаражного кооперативу «Шахтар-5» наступних громадян згідно додатку №1 … 28 - ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , наявність транспорту ІЖ-6.114 0894 ДНК». В зазначеному витязі з рішення виконавчого комітету відсутні будь-які дані щодо того, що саме гараж № НОМЕР_2 належав ОСОБА_5 . Технічний паспорт на гараж № НОМЕР_2 від 14.12.2021 року не є документом що встановлює право власності, а лише вказує на технічні характеристики об`єкта обстеження фахівців КП «Тернівське БТІ». Крім того, матеріали справи не містять документів, що свідчать, що ОСОБА_5 заповідав саме все належне йому майно, а не лише те, що вказане у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22.06.2012 року: грошового внеску, що знаходиться на зберіганні в Ощадбанку №2992/046 в м. Тернівка Дніпропетровської області на рахунку № НОМЕР_1 з належними відсотками та компенсацією, та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_3 надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що за життя її батько ОСОБА_5 у заповіті заповів їй все належне йому майно. Відповідно до технічного паспорту на гараж № НОМЕР_2 в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка, його було збудовано в 1989 році. На час побудови гаража у 1989 році діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової державної реєстрації об`єктів нерухомого майна. Натомість, відповідач ОСОБА_4 не надав суду доказів про включення його до членів гаражного товариства та не надав доказу підтвердження правомірності користування ним спірного гаражу.

Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника ОСОБА_1 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином.

Представник відповідача Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, покладається на рішення суду.

Представник позивача адвокат Голіцин О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Зазначив, що позовна давність у даному спорі не застосовується.

Представник відповідача адвокат Мерцалова Н.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволені позову, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що спірний гараж належав спадкодавцю та на даний час належить спадкоємцю. Не має доказів, що земельна ділянка під будівництво гаражу виділялася ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_4 , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 01 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 315.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 31 травня 1990 року бюро ЗАГС м. Тернівка Дніпропетровської області, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 20 березня 2022 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 31 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 червня 2012 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошового внеску, що знаходиться на зберіганні в Ощадному банку № 2992/046 м. Тернівка на рахунку № НОМЕР_1 , з належними відсотками та компенсацією.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 червня 2012 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав КП «Тернівське БТІ» від 04 липня 2012 року, 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно свідоцтва про шлюб, виданого 06 червня 2020 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 36, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 .

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 15 листопада 1989 року №333 «Про доповнення до списку кооперативу гаражів «Шахтар-5», виконавчий комітет вирішив: «додатково включити в списки гаражного кооперативу «Шахтар-5» наступних громадян згідно додатку №1. Під п/н 28 - ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , наявність транспорту ИЖ-6.114 0894 ДНК».

Відповідно до технічного паспорту на гараж (машино-місце) № НОМЕР_2 , виготовленого 14 грудня 2021 року КП «Тернівське БТІ» на замовлення ОСОБА_3 , гараж № НОМЕР_2 розташований в кооперативі «ГТ «Шахтар-5» вм. Тернівка Дніпропетровської області.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сформованого 31 березня 2022 року,батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 02 квітня 2022 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , 27 вересня 2003 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_15 .

Відповідно до повторного свідоцтва про смерть, виданого у березня 2022 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 17 березня 2021 року винесена постанова про відмову вчинити нотаріальну дію, якою встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , входить гараж № НОМЕР_2 цегляний загальною площею 32,8 кв.м., який розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка Дніпропетровської області, але у спадкоємця ОСОБА_16 відсутні документи, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на гараж № НОМЕР_2 цегляний загальною площею 32,8 кв.м., який розташований в гаражному товаристві «Шахтар-5» в м. Тернівка Дніпропетровської області

Державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на виконання ухвали суду надана копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , з якої вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подали ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , дані щодо наявності інших спадкоємців відсутні. ОСОБА_8 відмовилася від обов`язкової частини спадкового майна після смерті чоловіка. В заповіті ОСОБА_5 , посвідченого 20 грудня 2010 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В., ОСОБА_5 розпорядився, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на час смерті він заповів ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він з 2012 року є головою «Гаражного товариства Шахтар-5». Дозвільних документів на будівництво гаражів не має, більшість гаражів є самочинно забудованими. «Гаражне товариство Шахтар-5» є самочинно забудовані гаражі, правовстановлюючої документації у користувачів гаражів він не просив. Гараж під АДРЕСА_4 при ньому не купували та не продавали. ОСОБА_4 користується гаражем, на який претендує інша особа. З 2013 року по теперішній час ОСОБА_4 сплачує за використану електроенергію в гаражі № НОМЕР_2 . Документів про виділення земельної ділянки під будівництво гаражів не має, згідно плану забудови міста там повинна бути паркова зона.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що приблизно у жовтні 1994 року ОСОБА_5 будував гараж, тоді коли їм віддали гроші, однак точно не пам`ятає. Невідома особа заважає позивачу користуватися гаражем.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що спірний гараж належав батькові позивача - ОСОБА_5 , він його сам будував. Після смерті ОСОБА_5 користувався гаражем ОСОБА_4 . На якій підставі він користується гаражем, вона не знає, договору купівлі-продажу гаражу не було.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що зі слів позивача знає, що її батько будував гараж біля школи №5. Одного разу вона з позивачем прийшли в гараж, а на ньому висів замок, від якого у позивача не було ключів. ОСОБА_4 відмовив позивачу надати ключі від гаража.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що допомагав будувати гараж ОСОБА_5 біля школи №5 в м. Тернівка, коли саме не пам`ятає. Номер гаражу він не пам`ятає. Не знає хто користувався гаражем окрім ОСОБА_5 .

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Натомість, у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція).

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Суд вважає, що на час смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 діяв Цивільний Кодекс України (в редакції 2003 року).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Однак, суд вважає, що на час виникнення правовідносин щодо забудови оспорюваного гаражу діяв Закону України «Про власність», оскільки достовірних даних щодо часу забудови стороною позивача суду не надано, а свідок ОСОБА_18 зазначає, що забудова розпочалася у жовтні 1994 року.

Статтею 14 Закону України «Про власність» (в редакції 1995 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок у тому числі для дачного і гаражного будівництва.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Постановою КМУ №449 від 05.08.1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» передбачено, що закінчені будівництвом (реконструкцією, реставрацією) та підготовлені до експлуатації згідно із затвердженим проектом об`єкти державного замовлення пред`являються замовником (забудовником) та підрядчиком для прийняття їх в експлуатацію

державним приймальним комісіям. Прийняття державними приймальними комісіями закінчених

будівництвом об`єктів в експлуатацію оформляється актами.

При цьому судом враховується, що загальний порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів передбачений нормами ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, за якими прийняття в експлуатацію здійснюється на підставі будівельного паспорта, шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

В свою чергу наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року № 158 затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт. Однак, цим Порядком передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Згідно ст. 16 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 року) надання земельних ділянок у користування здійснювалося в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення виконавчих комітетів міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 цього Кодексу право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

Частиною 2 статті 21 Земельного кодексу УРСР від 1970 року - визначено, що землекористувачам, яким земельні ділянки надано із земель міст і селищ міського типу, документи на право користування земельними ділянками видаються відповідно виконавчими комітетами міських і селищних Рад депутатів трудящих.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 15 листопада 1989 року №333 «Про доповнення до списку кооперативу гаражів «Шахтар-5», додатково включено в списки гаражного кооперативу «Шахтар-5» під п/н 28 - ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та який має в наявності транспорт ИЖ-6.114 0894 ДНК.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Натомість позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набув право власності або користування на земельну ділянку в гаражному кооперативі «Шахтар-5» для забудови гаражу № НОМЕР_2 .

Також, стороною позивача не надано суду достовірних даних про час забудови гаражу № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Шахтар-5», оскільки час забудови зазначений в технічному паспорті на гараж (машино-місце) № НОМЕР_2 позивачем ОСОБА_3 , суперечить показанням свідка ОСОБА_18 .

Суд враховує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 не знають номер гаража, який будував ОСОБА_5 .

Суд бере до уваги те, що технічний паспорт на гараж (машино-місце) № НОМЕР_2 , виготовлений 14 грудня 2021 року КП «Тернівське БТІ» на замовлення ОСОБА_3 , вказує технічні характеристики гаража № НОМЕР_2 розташованого в кооперативі «ГТ «Шахтар-5» в м. Тернівка Дніпропетровської області, а не встановлює право власності на зазначений гараж.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Натомість, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вона у встановленому законом порядку набула право власності на гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Шахтар-5».

На підставі вище зазначеного, враховуючи, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набув право власності або користування на земельну ділянку в гаражному кооперативі «Шахтар-5» для забудови гаражу № НОМЕР_2 , та побудував гараж, який було прийнято в експлуатацію, а тому в задоволені позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом слід відмовити і як наслідок в усуненні перешкод у користуванні спадковим майном також слід відмовити.

Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, і в стягнення судових витрат на користь позивача також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін