Номер провадження: 22-ц/813/2543/23
Справа № 501/2064/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К., про визнання недійсним договору застави майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним договору застави майнових прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 травня 2006 року було укладено договір застави майнових прав з кредитного договору №014/0059/74/53764 від 19 травня 2006 року, згідно з яким заставодавець отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 63510 доларів США строком до 19 травня 2026 року для використання на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором заставодавець на умовах зазначеного договору передав у заставу майнові права за договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26 грудня 2005 року, укладеного між заставодавцем (відповідачем) та Дочірнім підприємством «Жилбуд». Предметом договору №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26 грудня 2005 року було будівництво квартири, яка має бути збудована ДП «Жилбуд», і перейде у власність заставодавця після вводу багатоквартирного будинку, в якому збудована вказана квартира, в експлуатацію. Позивач зазначає, що банк АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до суду про визнання майна іпотекою банку. Так як позивач є власником зазначеного майна, що порушує її права, вона змушена звернутись до суду та просить суд: визнати недійсним договір застави майнових прав, посвідчений Слаєвою Р.К. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області, реєстраційний №5803 (а.с. 1-5).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог вирішено відмовити (а.с. 88-90).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що позивач, звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами, надала суду належні докази недопустимості договору застави, однак суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не навів жодних доводів чи міркувань, з яких виходив, ухвалюючи рішення та не надав необхідної оцінки доказам позивача. Апелянт також стверджує, що саме на відповідача покладено в даному випадку доведення належними та допустимими доказами своєї правової позиції, однак останнім не надано до суду жодних доказів на спростування заявленого позивачем та взагалі навіть не надано відзив на позовну заяву (а.с. 96-99).

12 вересня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу представника АТ «Райффайзен Банк» - Звєзділіної-Полішко Анастасії Дмитрівни, в якій представник відповідача коротко виклала обставини справи та повідомила, що в провадженні Одеського апеляційного суду знаходиться апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року по цивільній справі № 501/1259/19 за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Представник відповідача зазначає, що в рамках справи №501/1259/19 судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року за цивільною справою №2/489/985/13 позов банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 60828 дол. США було задоволено. Представник відповідача з цього приводу зазначив, що оскільки рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року та вимоги банку щодо врегулювання кредитної заборгованості позичальник не виконав, то банк змушений був звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Також представник відповідача вказує на те, що незважаючи на задоволення позовних вимог банку відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року, фактично воно не може бути виконано, оскільки спірна квартира була, на думку представника відповідача, незаконно відчужена ОСОБА_1 після ухвалення рішення по справі №2/489/985/13, а отже ОСОБА_2 , відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно ОСОБА_1 , був обізнаний про вищезазначене рішення суду та про стягнення з нього заборгованості, яка виникла за кредитним договором. З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та таким, що прийняте з у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому, представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 122-125).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

16 лютого 2023 року представник АТ «Райффайзен Банк» - Собчук О.В. направив заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року була задоволена.

У судовому засіданні 23 лютого 2023 року, яке проводилося в режимі відео конференції представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» - Собчук О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Інші учасники справи до судового засідання, що проводилося в режимі відеоконференції, не приєднувалися, відповідних клопотань до суду не подавали, про час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі, якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із апеляційною скаргою, окрім адреси місця проживання, іншою контактною інформацією вказала номер мобільного телефону. Електронна адреса апелянта в матеріалах відсутня. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху. В подальшому, апелянтом було усунено недоліки апеляційної скарги, а судом було відкрито провадження у справі. Отже, апелянт з часу подання апеляційної скарги цікавилася розглядом справи. Разом з тим, у зв`язку із відсутністю ресурсів суду, направлених на забезпечення відправки поштової кореспонденції суду (знаки поштового обігу), в Одеському апеляційному суді було призупинено роботу сектору поштової експедиції суду в частині забезпечення повного циклу опрацювання вихідної кореспонденції по всім адресатам відправлення. З огляду на це, про дату, час та порядок розгляду справи учасники справи сповіщаються за допомогою засобів теле- та електронного зв`язку. Згідно із наявними в матеріалах справи телефонограмами наданий апелянтом контактний номер телефону не активний.

Зважаючи на вищенаведене, оскільки апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення/не вчинення відповідних процесуальних дій, враховуючи наявні матеріали справи та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що незалежно від того чи є позивач стороною оспорюваного правочину, чи заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, для задоволення позову він повинен довести не лише існування формального порушення вимог закону при укладанні договору, але й порушення таким договором його прав або охоронюваних законом інтересів, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог (а.с. 89 зворот).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що договором №86/К від 26 грудня 2005 року про співпрацю по інвестуванню будівництва жилих будинків ДП «Жилбуд» та ОСОБА_2 уклали договір про будівництво квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16-19).

За договором про відступлення прав вимоги 16 травня 2006 року, укладеним між ДП «Жилбуд» (забудовником) з однієї сторони, ОСОБА_2 (інвестором) з другої сторони та ОСОБА_1 (наступним інвестором) з третьої сторони, інвестор здійснює відступлення права вимоги наступному інвестору, а наступний інвестор приймає право вимоги до забудовника, який є одночасно забудовником за договором про співробітництво щодо інвестування будівництва житлових будинків від 26 грудня 2005 року, укладеним між забудовником та інвестором щодо інвестування будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21-22).

З Довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Новий» №9 від 31 січня 2019 року вбачається, що ДП «Жилбуд» у зв`язку із банкрутством було припинено 05 грудня 2006 року. ОБ «ЖБК «Новий» утворений 19 січня 2019 року внаслідок об`єднання фізичних та юридичних осіб на основі членства з метою будівництва багатоквартирного житлового будинку за власні кошти та подальшої його експлуатації. Сертифікат відповідності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , виданий кооперативу 20 жовтня 2010 року як забудовнику об`єкта будівництва. На підставі цього сертифікату членам кооперативу інвесторам, при відсутності заборгованості по сплаті внесків, ОК «ЖБК «Новий» надає акти приймання-передачі на нерухомість, яку вони свого часу інвестували, для проведення державної реєстрації права власності на цей об`єкт нерухомості (а.с. 25).

Відповідно до Акту №54 приймання-передачі квартири від 11 квітня 2019 року ОБ «ЖБК «Новий» передав пай квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 23).

Згідно з Довідкою ОБ «ЖБК «Новий» №17 від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 дійсно є членом ОБ «ЖБК «Новий» та власником квартири АДРЕСА_5 , що належить їй згідно з Договором №86/К про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків від 26 грудня 2005 року, укладеним з ДП «Жилбуд» та Договору про відступлення права вимоги від 16 травня 2006 року і знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 24).

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначала, що звертаючись до суду із позовом нею подані переконливі докази недійсності договору застави, однак суд першої інстанції не надав їм оцінки та неповно дослідив обставини, що мають значення для справи. Тому, просила рішення скасувати та визнати договір застави майнових прав недійсним (а.с. 97-98).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору застави майнових прав, укладеного 19 травня 2006 року між ОСОБА_2 і Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0059/74/53764 від 19 травня 2006 року (за яким позичальник отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 63510 дол. США на споживчі цілі) заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передав у заставу майнові права за Договором №86/К про співробітництво по інвестуванню будівництва жилих будинків від 26 грудня 2005 року (а.с. 27-28).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року в цивільній справі №489/1221/13-ц (провадження №2/489/985/13) за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вирішено: позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 60828 доларів США 20 центів, що еквівалентно 486199 грн 80 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 55278,72 доларів США (еквівалентно 441842,81 грн), заборгованості по відсоткам 3697,27 доларів США (еквівалентно 29751,14 грн), пені 1852,21 доларів США (еквівалентно 14804,71 грн).

У зв`язку із невиконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2013 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19 травня 2006 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02 травня 2019 року було відкрито провадження за вищевказаним позовом, справа №501/1259/19. Відповідачем у даній справі визначено лише ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. (а.с. 12-12 зворот). Разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року та накладено арешт на спірну квартиру (а.с. 13-13 зворот). Державну реєстрацію обтяження проведено 08 травня 2019 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, витяг з якого наявний в матеріалах даної справи (а.с. 43).

У подальшому, 05 червня 2019 року (після накладення арешту на нерухоме майно) квартира АДРЕСА_4 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с. 42). А отже, на момент реєстрації ОСОБА_1 було відомо про накладення даного арешту та наявності ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року.

При цьому, ухвала про накладення арешту по справі №501/1259/19 була оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_2 . Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову; накладено арешт на новозбудовану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , - до розгляду справи судом апеляційної інстанції. У постанові колегія суддів зазначила, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_4 вказував на те, що судом першої інстанції не було враховано, що право власності на квартиру, яку банк вимагає визнати іпотекою та звернути стягнення, не зареєстровано, а тому вона не може бути предметом іпотеки. У вступній частині постанови відповідачем по справі також було зазначено лише ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_1 до участі в розгляді апеляційної скарги не залучалася та відповідної апеляційної скарги не подавала.

До позовної заяви у даній справі долучено копію уточненої позовної заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі №501/1259/19 (а.с. 30-41). В уточненому позові зазначено, що в ході підготовки документів до провадження виконавчих дій згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181330202 від 17 вересня 2019 року банку стало відомо, що 05 червня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено запис про право власності на майно боржника, а саме на квартиру АДРЕСА_4 та було відчужене ОСОБА_1 шляхом видачі нового технічного паспорту та на підставі акту приймання-передачі. Крім того, банк зазначив, що відповідно до інформації з довідки ОК «ЖБК» «Новий» квартира АДРЕСА_5 введена в експлуатацію та належить ОСОБА_2 (а.с. 34-35). З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2021 року уточнений позов залишено без розгляду через сплив строків подання відповідної заяви, однак у вступній частині даної ухвали ОСОБА_1 вказано як співвідповідача по справі, тобто суд першої інстанції залучив її до розгляду справи №501/1259/19.

20 липня 2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/1259/19 вирішено позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку, внесення відомостей у Державний реєстр іпотек щодо заборони відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року задовольнити частково; визнати майно - квартиру АДРЕСА_4 предметом іпотеки; звернути стягнення на майно - квартиру АДРЕСА_4 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0059/74/53764 від 19.05.2006 року у сумі 445634 доларів США 74 центи шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки проведеної в межах виконавчого провадження; в іншій частині позовних вимог - відмовити. На даний час вказане рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.

Із позовом у даній справі ОСОБА_1 звернулася 29 червня 2021 року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що на час укладення спірного договору майнові права, тобто право вимоги до забудовника, які є предметом застави, заставодавцю не належали, а укладення договору застави порушує конституційні права позивача, як власника збудованої, переданої позивачу у встановленому законом порядку, зареєстрованої на ім`я позивача, квартири. Разом з тим, із врахуванням вище вказаного, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, серед іншого, надані позивачем докази містять суперечливі відомості на підтвердження заявлених вимог, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 10 березня 2023 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк