ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справа Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.10.2021 року невідомими особами на його ім`я оформлено споживчий кредит в АТ КБ «Приватбанк», за договором 9196 від 06.10.2021 року на суму 55497 грн. та з його пенсійної соціальної картки списано кошти у розмірі 43287,26 гривень. У зв`язку з чим він звернувся до відповідача з вимогою заблокувати всі дії по картці вже після здійснення транзакцій. А також він звернувся з заявою до ВП № 2 Полтавського РУП Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, які встановили, що транзакції здійснені з номеру телефону, що йому не належить, іншої марки, з заміною логіну та паролю.

Просить визнати недійсними транзакції, що були здійснені в період з 00 год. 00 хв. 06 жовтня 2021 року по 23 год. 59 хв. 06 жовтня 2021 року в розмірі 43287,26 грн. по кредитній картці Універсальна, отриманій в АТ КБ «Приватбанк»; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів, що був на рахунку по кредитній картці Універсальна станом на 23 год. 59 хв. 05 жовтня 2021 року; визнати недійсним кредитний договір 9196 станом на 23 год. 59 хв. 05 жовтня 2021 року; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави в позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору недійсним відмовлено.

Заходи забезпечення позову, що були здійснені ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави 27 січня 2022 року, скасовано.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Михайлов М.Б. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у здійсненні спірних платіжних операцій, які мали місце 06.10.2021 р., позивач не використовував електронний платіжний засіб.

Відсутні докази того, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації , яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Про вчинений злочин позивач повідомив банк та правоохоронні органи.

Суд першої інстанції не зазначає, якими саме діями або бездіяльністю було порушено позивачем вимоги п. 1 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням». Про який з перелічених обов`язків йдеться мова у рішенні, не відомо.

Представник позивача зазначає, що єдиний доказ, на який посилається суд, є пояснення відповідача, які в розумінні закону не є засобом доказування.

Висновки суду спростовуються матеріалами досудового розслідування, а посилання місцевого суду на відсутність обвинувального вироку щодо третіх осіб, які вчинили спірні транзакції, є безпідставними, оскільки встановлення винних осіб не є предметом спору.

Відзив від учасників справи не надходив.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутність.

Відповідач до апеляційного суду також не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, завчасно, на електронну адресу, на відеоконференцзв`язок не вийшов.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Згідно ч. 6, п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Отже, учасники справи, які не з`явилися до суду, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи; зокрема, відповідач, в порядку ч. 6, п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 07.10.2021 року порушено кримінальне провадження №0000601 за ст. 190 ч. 1 КК України, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, де зазначено, що 06.10.2021 р до ВП № 2 Полтавського РУП надійшла заява від гр. ОСОБА_2 про те, що перебуваючи вдома в АДРЕСА_1 , йому зателефонувала невідома особа та під час телефонної розмови шахрайським шляхом з банківської картки заявника заволоділа грошовими коштами, сума яких встановлюється (а.с. 7, 72).

До позовної заяви позивачем надано копії загальних умов надання кредитів «Оплата частинами» АТ КБ «Приватбанк»; відповідь АТ КБ «Приватбанку» від 24.11.2021 р. №20.1.0.0.0/7-211108/28309; відповідь Національного Банку України, а також отримані слідчим по кримінальному провадженню відомості про марку телефону, номер телефону та час здійснення транзакцій (а.с. 12-31, 70-71).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не дотримався вимог Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Банку України 05.11.2014 року за №705, та ним не доведено факт незаконного списання коштів з його рахунку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 1 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Банку України 05.11.2014 року за №705, встановлено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень .

Згідно з пунктом 2 розділу 6 вказаного Положення емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

В пункті 7 розділу Х даного Положення зазначено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено у Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №000601 від 07.10.2021 року, що 06.10.2021 р до ВП № 2 Полтавського РУП надійшла заява від гр. ОСОБА_2 про те, що перебуваючи вдома в АДРЕСА_1 , йому зателефонувала невідома особа та під час телефонної розмови шахрайським шляхом з банківської картки заявника заволоділа грошовими коштами, сума яких встановлюється.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем у заяві обставини підтверджують порушення ним вимог Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Банку України 05.11.2014 року за №705.

На теперішній час слідство триває, винна особа не встановлена, а також не встановлено, чи відбулося укладання кредитного договору №9196 та здійснення транзакції по кредитній картці «Універсальна» № НОМЕР_1 з волевиявлення позивача або внаслідок шахрайських дій інших осіб.

При цьому позивачем не надані належні і допустимі доказі неправомірності укладання вказаного кредитного договору іншими особами, внаслідок чого були проведені транзакції з картки позивача.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних, допустимих доказів на підтвердження факту незаконного списання коштів із його карткового рахунку, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними транзакцій, здійснених в період з 00 год. 00 хв. 06 жовтня 2021 року по 23 год. 59 хв. 06 жовтня 2021 року в розмірі 43287,26 грн. по кредитній картці Універсальна, отриманій в АТ КБ «Приватбанк»; зобов`язання відповідача відновити залишок коштів, що був на рахунку по кредитній картці Універсальна станом на 23 год. 59 хв. 05 жовтня 2021 року; визнання недійсним кредитного договору 9196 станом на 23 год. 59 хв. 05 жовтня 2021 року.

Також суд першої інстанції правильно здійснив розподіл судових витрат у цій справі згідно ст. 141 ЦПК України.

Крім цього місцевий суд дійшов правильного висновку про скасування заходів забезпечення позову у цій справі підставі п.9 ст.158 ЦПК України, що були здійснені ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 27 січня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги представника позивача адвоката Михайлова М.Б., які фактично дублюють обґрунтування позовних вимог, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Посилання представника позивача адвоката Михайлова М.Б. в апеляційній скарзі на відсутність доказів того, що позивач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, спростовуються відомостями, які зазначені позивачем в заяві до правоохоронних органів, що відображено у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме, що перебуваючи вдома в АДРЕСА_1 , йому зателефонувала невідома особа та під час телефонної розмови шахрайським шляхом з банківської картки заявника заволоділа грошовими коштами, сума яких встановлюється(а.с. 72).

Отже колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, внаслідок чого відбулося списання з його кредитної картки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга представника позивача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.03.2023.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов