Справа№ 953/5243/22
"20" лютого 2023 р. м.Харків
Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання- Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
21.09.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій представник позивача просить суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття.
В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що на обліку служби у справах дітей по Київському району перебуває малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Мати малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В родині також виховується старший син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Представник вказав, що відомості про батька дитини записані в свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Крім того, представник позивача зазначив, що малолітня ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Комунальному некомерційному підприємстві « Міський перинатальний центр» Харківської міської ради. За повідомленням адміністрації КНП «МІЦ» від 08.12.2021 №1152/0/730-21 дівчинка знаходилась у лікувальному закладі з діагнозом тяжка асфіксія, без догляду матері. «Мати дитини ОСОБА_2 не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків». Спеціалістами служби у справах дітей по Київському району спільно з фахівцями відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова 10.12.2021 здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2 , з метою з`ясування обставин справи та можливості безпечного перебування новонародженої дитини з матір`ю після виписки з КНП «МІЦ». Під час відвідування встановлено, що дитина не зареєстрована, свідоцтва про народження відсутнє, у зв`язку з тим, що не визначились з ім`ям дівчинки. ОСОБА_2 повідомила, що вона не мала можливості перебувати зі своєю новонародженою дочкою через хворобу на COVID, а також у зв`язку з отриманням черепно-мозкової травми. Представник позивача вказав, що ОСОБА_2 було роз`яснено порядок оформлення свідоцтва про народження, термін подання документів згідно чинного законодавства та відповідальність за порушення терміну оформлення. ОСОБА_2 написала заяву- пояснення, в який запевнила, що буде відвідувати дитину у лікувальному закладі, отримає свідоцтво про народження та створить належні умови для проживання та розвитку дитини. Разом з цим, 05.01.2022 було складено акт охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку відносно новонародженої дитини ОСОБА_1 . Також, відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради № 155 від 25.05.2022 «Про влаштування малолітніх дітей до закладів для дітей» ОСОБА_1 була влаштована до КНП «Обласний будинок дитини № 3» ( далі- ОБД № 3). ОСОБА_2 10.01.2022 була запрошена до служби у справах дітей по Київському району, де вона надала пояснення і наполягала надати їй строк для виправлення ситуації. ОСОБА_2 було надано перелік необхідних документів, які необхідно надати до служби у справах дітей по Київському району, для повернення дитини на постійне проживання та виховання в родину. Також було з`ясовано, що на розгляді в Київському районному суді м. Харкова знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. На теперішній час відповідачка малолітню дитину на постійне проживання та виховання не забрала, до закладу не зверталась, станом здоров`я дитини не цікавилась, будь-якої допомоги не надавала. На комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки, та за результатами розгляду комісія визнала за доцільне позбавлення батьківських прав, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 21.09.2022 у справі визначено головуючу суддю: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2022 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, через канцелярію справи надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити. У разі неявки відповідачки проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.
Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у її відсутність та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з даними, які містяться в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 10.02.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблений актовий запис №3743. Батьком дитини записано ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.135 СК України, мати - ОСОБА_2 (а.с.6).
Відповідно до даних, які містяться в акті обстеження умов проживання від 10.12.2021, співробітниками ССД по Київському району проведено обстеження умов проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Житло розміщено на 2 поверсі 5 поверхового будинку і складається з 4 кімнат, загальна площа 88,6 кв.м., житлова площа 66 кв.м. Квартира в задовільному санітарному стані, облаштована побутовою технікою для життя. Квартира підключена до централізованого електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання. Для дитини підготовлена колиска, одяг (а.с.9).
Згідно даних, які містяться у виписці із картки розвитку новонародженого №3048 КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради», малолітня ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Комунальному некомерційному підприємстві «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради. Мати дитини - ОСОБА_2 . Діагноз дитини: тяжка асфіксія при народження; супутній: синдром дихального розладу (дистрес) у новонародженого, низька маса тіла при народження (1000-1249 г.), інша недоношеність немовлят, 28 або більше повних тижнів, але не менше 32 повних тижнів (а.с.11).
Відповідно до даних, які містяться в акті закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологову будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 05.01.2022 КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради», 05.01.2022 у відділенні патології новонароджених КНП «МПЦ» виявлена покинута дитина жіночої статі ОСОБА_3 , дівчинка, ім`я та по-батькові не визначено, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина народилась в КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради». Мати дитини- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебувала, не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків. Враховуючи даний факт, а також те, що дитина ОСОБА_3 , дівчинка з 17.10.2021 перебуває в лікувальному закладі без догляду матері, ОСОБА_2 з 03.12.2021 до лікувального закладу жодного разу не з`явилась, з медичним персоналом зв`язку не підтримує, станом здоров`я дитини не цікавиться, засобами по догляду не забезпечує, догляд за дитиною не здійснює, - дає підстави вважати, що дитина ОСОБА_3 , дівчинка, 17.10.2021 покинута в лікувальному закладі (а.с.13).
Відповідно до даних, які містяться в листі КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради» від 05.01.2022 №11/0/730-22 зазначено, що ОСОБА_3 , дівчинка, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради». Мати дитини- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебувала, не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків. Відповідно до листів -відповідей соціальної роботи по Київському району м.Харкова та Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР мати дитини ОСОБА_2 не надає доступу до житла для його обстеження, а також не виконує запропонованих заходів щодо повернення дитини на спільне проживання. На теперішній час ОСОБА_2 лише декілька разів відвідала лікувальний заклад, а в період з 03.12.2021 до теперішнього часу ні до лікувального закладу, ні до Служби у справах дітей не з`являлась, доступу до житла та запитуваних документів не надала (а.с.14).
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно положень статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як було встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачкою, остання за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини.
З огляду на зазначене, те, що відповідачка не скористалась правом щодо подання відзиву на позов та наданням відповідних доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд вважає вимогами Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Також суд наголошує, що згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 2 статті 166 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що відповідачка в добровільному порядку доньку не утримує, кошти на її утримання не надає. Також суду не надано даних про наявність на утриманні відповідачки непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину.
Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачки у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам статті 192 Сімейного кодексу України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Згідно з частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Згідно статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України Керуючись статтями
Позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 21.09.2022.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог статей284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості щодо учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текс судового рішення складено 20.02.2023.
Суддя С.М. Лисиченко