Провадження № 2/752/1877/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просить суд стягнути з останнього аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і на весь час проживання та опікування малолітньою дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , обґрунтовуючи наступним.

11.10.2014 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що свідчить актовий запис № 889. У сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду по справі 752/12155/21 від 14.12.202 р. 03 вересня 2021 року було задоволено позов про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2021 року, і до досягнення ОСОБА_3 , шестирічного віку. Наразі, спільна дитина сторін досягла шестирічного віку, однак позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як матері дитини, з якої проживає дитини з інвалідністю, зазначаючи про те, що відсутність матеріальної підтримки відповідача ставить позивача у скрутне становище, оскільки остання не в змозі самостійно утримувати малолітню доньку, через те, що донька постійно хворіє, має низький рівень імунітету, затримку психомовного розвитку, розлад аутичного спектру, а

позивачка ніде не працює і постійно вимушена перебувати разом із дитиною, яка потребує постійного догляду. Разом із тим, відповідач, є особою молодого працездатного віку, зареєстрований, як фізична особа-підприємець. Працює в ІТ сфері. Середньомісячний його дохід більше між 150 000 грн з врахуванням премій та надбавок, а тому відповідач має можливість надавити таку матеріальну допомогу.

Ухвалою судді від 11.01.2022р. за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, зазначеною ухвалою витребувано від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області належним чином засвідчену довідку про суми нарахованих та/або отриманих доходів та суми нарахованих та/або сплачених податків, які містяться в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків стосовно ОСОБА_2 , за період з 01.06.2016р. по 21.12.2021р.

15 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову, виходячи с того, що нормою ст. 88 Сімейного кодексу України передбачено право отримання аліментів того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, оскільки шлюб між сторонами розірваний, позивач втратила право на матеріальне утримання в порядку зазначеної норми, та, загалом, права та обов`язки подружжя були припинені в момент набранням рішенням про розірвання шлюбу законної сили. Крім того, сторона відповідача категорично не визнає посилання позивача на те, що остання перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку із постійним піклуванням з дитиною-інвалідом, оскільки відповідач добровільно несе зобов`язання із сплати аліментів на дитину, несе додаткові витрати на дитину та, крім того, добровільно утримує і позивача, що, між тим, підтверджується і роздруківками з інтернет-банкінгу, наданими позивачем.

22 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, якою позивач заперечує проти обставин, викладених у відзиві, вважає, що останній поданий із порушенням строків, а власне тлумачення ст. 88 СК України представником відповідача не може бути застосоване в даній справі.

06 квітня 2022 року на електронну адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

14 жовтня 2022 року на адресу суду надійшли відомості з ГУ ДПС у Дніпропетровській області в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.01.2016 року Жовтневим відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції.

Відповідно до довідки Голови правління ОК «Власна квартира 1», виданої позивачці, вона разом із донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., дійсно мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Наданою позивачем медичною документацією загалом та, зокрема, Медичним висновком № 56 від 23.09.2021р., виданим Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2», встановлено, що ОСОБА_3 має захворювання та патологічний стан, який відповідає переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям інвалідам відом до 18 року, затвердженому наказом МОЗ «України» № 482 від 04.12.2001р. розділ Х пункт 3 підпункт 3.6. Зазначений медичний висновок дійсний до 20 грудня 2033 р.

Сторони не заперечують факт розірвання шлюбу, який, крім того, підтверджений рішенням у справі № 752/12155/21 від 14.12.2021р., що оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що потребує допомоги на утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за донькою, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Із системного аналізу норм ст. 88 та ст. 91 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення); спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Суд враховує те, що право того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, у яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивачки, з якою проживає їх спільна дитина з інвалідністю, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України.

З наведених міркувань суду, є досить нелогічним посилання представника відповідача про те, що позивачка мала право на отримання аліментів лише виключно під час перебування у шлюбі із відповідачем, адже системний аналіз положень сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що право на утримання того із подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, не припиняється в разі розірвання шлюбу, оскільки факт розірвання шлюбу не свідчить про те, що зобов`язання в утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, припиняється, а натомість є логічним, що колишнє подружжя, не перебуваючи у сімейних відносинах, не несе рівнозначно обов`язки по спільному догляду за дитиною-інвалідом. А тому, цілком правильним є міркування, що особа, з якою проживає дитина-інвалід, більше часу приділяє її вихованню, догляду та розвитку, що викликано фізіологічними та психологічними особливостями розвитку дитини, а тому має право, не в залежності факту перебування у шлюбі із відповідачем, на отримання матеріальної допомоги від останнього.

Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

На підставі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Однак позивач просить суд стягнути аліменти на її утримання в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і на весь час проживання та опікування малолітньою дитиною-інвалідом, що не відповідає положенням законодавства про передбачені способи стягнення аліментів, про що суд зазначає наступне.

Тверда грошова сума - це чітко визначена, стала та незмінна (фіксована) грошова сума, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Прожитковий мінімум не є сталою та незмінною грошовою сумою, а тому стягнення аліментів у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку не може бути присуджене судом, однак суд вважає за можливе визначити розмір конкретної грошової суми, яка буде дорівнювати 10 прожитковим мінімумам на дитину від 6 до 18 років на день звернення до суду із указаною позовною заявою, а саме 26 180,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно копії постанови Київського апеляційного суду від 14.02.2022р. відповідач дійсно має обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 21000 грн. щомісячно.

Наявність у відповідача інших утриманців судом не встановлена.

Суд вважає, що за станом здоров`я, віком, наявністю обов`язків по утриманню інших осіб та відомостей про дохід відповідача, рівень якого дає підстави вважати, що останній може сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 26180 грн. щомісячно, та з урахуванням зобов`язання по сплаті аліментів на дитину, загальний розмір аліментів на місяць не буде дуже обтяжливим для ОСОБА_2 .

Оскільки позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як матір, з якою проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду та якою вона опікується, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому право позивачки на аліменти підлягає захисту судом шляхом стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки.

На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 26 180,00 грн. (двадцять шість тисяч сто вісімдесят грн.), щомісячно, починаючи з 21.12.2021р. і на весь час проживання та опікування малолітньою дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім грн).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або

складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНЛКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 24.01.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська