Номер провадження: 22-ц/813/4694/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Одеської міської ради,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Салтан Л.В. у м. Одеса,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська міська рада,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, в обґрунтування якого зазначив, що з 1991 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивач у встановлений законом шестимісячний термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 . Проте спадщину не отримав, у зв`язку з відсутністю документа про родинні, або інші сімейні відносини, між позивачем та спадкодавцем.

Позивач зазначає, що в період з 1991 року по день смерті ОСОБА_3 вони проживали разом, як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 , разом утримували житло, сплачували комунальні платежі, разом подорожували, мали спільний бюджет і вели спільне господарство.

Позивач просив суд визнати юридичний факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по 25 червня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 07 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнив. Встановив факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2004 року до 25 червня 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував докази надані позивачем в їх сукупності, надані фотографії та показання свідків, а також факт надання позивачем нотаріусу правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій, який суд першої інстанції розцінив як один з доказів сумісного проживання, тому дійшов висновку, що позивачем доведений факт спільного проживання, спільного побуту, наявності взаємних прав та обов`язків між ним та спадкодавцем ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Одеська міська рада посилається на те, що докази надані позивачем не підтверджують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем не менше як п`ять років до відкриття спадщини та ведення спільного господарства, наявності спільних витрат. Покази свідків та фотографії надані позивачем скаржник вважає такими, що не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та не свідчать про це. Свідоцтво про поховання також не підтверджує факт спільного проживання, в цій частині скаржник послався на позицію Верховного суду викладену у постанові від 18.02.2019 у справ № 759/14551/16-ц. Також скаржник зазначив, що чеки на оплату комунальних послуг свідчать про оплату комунальних послуг спадкодавцем. Щодо інших доказів то скаржник вважає їх неналежними оскільки останні не охоплюють п`ятирічний період до часу відкриття спадщини (з 25.06.2016 року по 25.06.2021 року) та не підтверджують факт спільного проживання.

Також скаржник зазначив, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки ним не надано доказів родинних відносин з ОСОБА_3 .

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з додатками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 06.02.2023 року, що підтверджується їх розписками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що письмовими доказами та показами свідків підтверджується ведення спільного господарства, наявність зі спадкодавцем спільного побуту, проведення спільних витрат, вказані докази на думку позивача свідчать про взаємні права та обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільну покупку побутового майна, участь у витратах на утриманні житла, його ремонті. Позивач вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що користуючись своїм правом, передбаченим ст. 206 ЦПК України, повністю визнає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги. Вважав, що докази, наявні в матеріалах справи досліджені судом у повному обсязі та їм надана належна правова оцінка.

В судове засідання позивач та відповідач не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судові повістки-повідомлення отримали, що підтверджується розписками.

Від позивача надійшла заява в якій він просить розгляд справи призначеної на 13.03.2023 року провести за наявними доказами без його участі у зв`язку зі станом здоров`я.

Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить слухання справи призначеної на 13.03.2023 року провести без його участі.

Представник Одеської міської ради, який приймав участь у судовому засіданні в режим відеоконференції просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з достатності доказів якими підтверджується факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 26 червня 2021 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2 Положення).

На виконання ухвали суду першої інстанції приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. надано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 17.08.2021 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. заяву про прийняття спадщини, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.08.2021 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.08.2021 року вбачається, що 17.08.2021 року приватним нотаріусом Тиквенко М.О. заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 68163306, номер у нотаріуса 25/2021, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З довідки виданої департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-316667-ю/л від 24 листопада 2021 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 23.09.1988 року по 14.07.2021 року.

За вказаною адресою ОСОБА_3 зареєстрована одна, що підтверджується відомостями № П1-316673-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, наданими департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 24 листопада 2021 року.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 09.09.2022 року ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. заяву про прийняття спадщини, як двоюрідний племінник спадкодавця.

До вказаної заяви ОСОБА_2 додана копія паспорта серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , копія картки фізичної особи платника податків та копія свідоцтва про народження виданого 21.09.1963 року сільською радою Ракитянського району, згідно якого ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Хуторське, Ракитянського району Бєлгородської області, батьком якої записаний ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_5 .

Приватним нотаріусом Тиквенко М.О. повідомлено ОСОБА_2 про долучення листа до спадкової справи відповіддю від 12.09.2022 року № 94/02-14, відповідно до якої заяву про прийняття спадщини зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 09.09.2022 року та долучено до спадкової справи № 25/2021 до майна померлої ОСОБА_3 . ОСОБА_2 роз`яснено необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до приватного нотаріуса Тиквенко М.О.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких інших доказів, окрім копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , виданого 21.09.1963 року сільською радою Ракитянського району на підтвердження родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нотаріусу, разом з заявою про прийняття спадщини відповідачем не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах цивільної справи. Дані обставини оспорюються третьою особою.

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Тиквенко М.О. 09.09.2022 року, отже зі спливом шестимісячного строку, передбаченого ст. 1272 ЦК України.

Отже, матеріали цивільної справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 має право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 за законом та прийняв спадщину у визначений законом строк.

Враховуючи положення ст. 1272 ЦК України ОСОБА_2 вважається таким, що не прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 .

Проте, судом першої інстанції не були враховані зазначені норми права та обставини справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини виникли щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2004 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з 2004 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті останньої, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою від 25.08.2022 року ОСОБА_1 вказав відповідачем Одеську міську раду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2022 року у вказаній справі визначеного головуючого суддю Салтан Л.В.

До відкриття провадження у справі, а саме 12.09.2022 року ОСОБА_1 надав суду уточнення до позовної заяви, відповідно до якого відповідачем вказав ОСОБА_2 , а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеську міську раду, зазначивши, що після подання позову до суду йому стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини також звернувся ОСОБА_2 , який є двоюрідним племінником, тому вважав належним відповідачем по справі є саме ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду від 14.09.2022 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська міська рада.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зроблено висновок, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до не належного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо не належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Таким чином, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Враховуючи, що спірні правовідносини про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2004 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 виникли у зв`язку з встановленням обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті останньої, а ОСОБА_2 як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надав доказів перебування у родинних відносинах зі спадкодавцем ОСОБА_3 , та доказів прийняття спадщини у визначений законом строк, то апеляційний суд вважає, що відповідачем повинна бути Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі, дійшов помилково висновку про те, що відповідачем у даній справі повинен бути ОСОБА_2 ..

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заява представника Одеської міської ради зареєстрована судом 07.12.2022 року, в якій останній заперечує щодо позовних вимог та вважає, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів родинних зв`язків ОСОБА_2 зі спадкодавцем, а відтак вказане виключає його право на спадщину. Проте, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам представника Одеської міської ради, викладеним у зазначеній заяві.

Оскільки визначення відповідачів є правом позивача, який позовні вимоги пред`явив до ОСОБА_2 , який не є належним відповідачем, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належних відповідачів.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № 7 від 11 січня 2023 року Одеською міською радою понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то зі ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судовий збір підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська міська рада, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Одеської міської ради судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов