1Справа № 331/2657/22 2/335/527/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд іншого суду у цивільній справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 68 771,31 грн. та судові витрати.
На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2022 року, матеріали цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, передано за територіальною підсудністю на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
12.12.2022 року згідно автоматизованого розподілу вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макарову В.О.
Ухвалою суду від 13.12.2022 року, прийнято до свого провадження вищезазначену цивільну справу, призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін на 24.01.2023 року.
23.01.2023 року від представника відповідача надійшло письмове клопотання, в якому адвокат просить, з урахуванням правил виключної підсудності, передати справу за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. В обґрунтування поданого клопотання вказала, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» є стягнення заборгованості за теплопостачання на об`єкті: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення VІІІ, що належить відповідачці на праві власності, тобто спір стосується щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території Олександрівського району м. Запоріжжя, що територіально відноситься до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
В судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримала, просила його задовольнити, наголошуючи, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи судом, встановлений законом та є підставою для скасування ухваленого у справі рішення.
Представник позивача Шеховцова Н.О. в судовому засіданні щодо вирішення клопотання про передачу справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не заперечувала.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Питання визначення підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.
Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим, у статті 30 ЦПК України закріплені правила визначення виключної підсудності.
Частина 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Суд звертає увагу, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17 сформував правовий висновок про те, що «послуги з утримання майна надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. До спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за теплопостачання на об`єкті: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення VІІІ, що належить відповідачці на праві власності, тобто спір стосується щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території Олександрівського району м. Запоріжжя.
Беручи до уваги висловлену позицію позивача, зважаючи на предмет позову та враховуючи зазначені вище правові позиції Верховного Суду, слід дійти висновку, що розгляд зазначеного спору має здійснюватися судом з обов`язковим дотриманням правил виключної підсудності.
Розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи суд, встановлений законом та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Отже з огляду на те, що спір стосується прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, яке знаходиться на території Олександрівського району м. Запоріжжя, беручи до уваги подане представником відповідача клопотання, суд дійшов висновку, що з урахуванням правил виключної підсудності вказана справа підлягає переданню на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.
Керуючись статтями 27, 30, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання представника відповідача - про передачу справи на розгляд іншого суду задовольнити.
Копію ухвали вручити учасникам справи для відома.
Передачу справи за підсудністю здійснити на підставі цієї ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя В.О. Макаров