Провадження №2/522/2005/23
18 січня 2023 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
за участю секретаря судового засідання Замниборщ А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності, скасування державної реєстрації права власності,-
Представник ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд усунути перешкоди у користуванні правом власності, скасування державної реєстрації права власності.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27 вересня 2021 року, справа розподілена на суддю Свячену Ю. Б.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності, скасування державної реєстрації права власності, відмовлено.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року, відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 02 лютого 2022 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року залишено без змін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що їй належить 1/5 нежитлової будівлі, загальною площею 514,0 кв. м., під АДРЕСА_1 . Інша частка будівлі к розмірі 4/5 належить ОСОБА_2
До теперішнього часу між сторонами, як співвласниками нежитлової будівлі, не було укладено угоди щодо порядку володіння та користування майном, або поділу майна.
Згодом, з Інформації з Державного реєстру ОСОБА_1 стало відомо, що право власності відповідача ОСОБА_2 08 вересня 2021 року зареєстровано в цілому без визначення частки на нежитлове приміщення, загальною площею 388,7 кв. м. по АДРЕСА_1 .
Як вважає позивач, діями відповідача, а саме, реєстрацією права власності на майно без зазначення частки, порушуються її права власності. Крім того, відсутність між сторонами договору про порядок володіння та користування майном, позбавляє її права користуватися будь якою визначеною частиною нежитлової будівлі.
У судове засідання 02 лютого 2022 року з`явився представник позивача, відповідач належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, але до суду не повернулося підтвердження отримання відповідачем судової повістки. Розгляд справи відкладено на 02 березня 2022 року.
Судове засідання, призначене на 02 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із відпусткою судді , розгляд справи відкладено на 30 березня 2022 року.
Судове засідання, призначене на 30 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із відпусткою судді, розгляд справи відкладено на 04 травня 2022 року.
У судове засідання призначене на 04 травня 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, розгляд справи відкладено на 22 червня 2022 року.
У судове засідання призначене на 22 червня 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, розгляд справи відкладено на 02 серпня 2022 року.
02 серпня 2022 року у судове засідання відповідач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Розгляд справи відкладено на 31 серпня 2022 року.
У засідання призначене на 31 серпня 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2022 року.
У засідання призначене на 05 жовтня 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, розгляд справи відкладено на 08 листопада 2022 року.
У засідання призначене на 08 листопада 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, розгляд справи відкладено на 07 грудня 2022 року.
07 грудня 2022 року відповідач не з`явився та подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Розгляд справи відкладено на 18 січня 2023 року.
У судовому засідання 18 січня 2023 року представник ОСОБА_1 подав заяву про проведення заочного розгляду справи та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщався шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та шляхом надсилання SMS повідомлення. Клопотання відповідача про відкладення судового засідання, призначеного на 18 січня 2023 року до суду не надходило.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідачем неодноразово подавалося клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням на території України режиму воєнного стану.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, однією з засад цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Зважаючи на межі розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, з урахування клопотання представника позивача, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положеннямст.223 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивача та її представника, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню на підставі нижченаведеного.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 31 травня 2007 р., р. № 5-1319, на праві приватної власності належить 1/5 частина нежитлові будівлі, загальною площею 514,0 кв. м., під АДРЕСА_1 .

За договором дарування від 27 квітня 2016 року, серія та номер: 540, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В., відповідачу належить 4/5 частин нежитлові будівлі, загальною площею 514,0 кв. м., під АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру від 10.02.2021 р.

Проте, з Інформації з Державного реєстру, витяг від 21 вересня 2021 р., № 275950168, вбачається, що за 08 вересня 2021 року зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 388,7 кв. м. по АДРЕСА_1 .

Як зазначено у витязі від 21 вересня 2021 р., № 275950168, з Інформації з Державного реєстру, підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 є той же договір дарування, серія та номер: 540, виданий 27 квітня 2016 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Є.В., а також технічний паспорт, серія та номер: TI01: НОМЕР_1 , виданий 24 липня 2021 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 ; висновок, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 24 липня 2021 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 . При цьому, в Інформації з Державного реєстру від 21 вересня 2021 р. не зазначено підстави внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та Державного реєстратора, яким внесена запис до Державного реєстру.

Та обставина, що в двох випадках реєстрації права власності ОСОБА_2 підставою виникнення права власності як на 4/5 нежитлової будівлі, так і на самостійне нежитлове приміщення зазначений один й той же договір дарування, а саме, серія та номер: 540, виданий 27 квітня 2016 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Є.В., свідчить про те, що обидва реєстраційні записи здійснено стосовно одного й того ж майна.

Отже, за даними з Інформації з Державного реєстру від 21 вересня 2021 р., проведено поділ майна, що є у спільній частковій власності, а саме нежитлові будівлі під АДРЕСА_1 .

Разом з тим, Інформація з Державного реєстру не містить даних про укладання договору поділу майна між співвласниками АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частин 1; 2; 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За правилами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною 1 ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частин 1; 2 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 2) частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Одними з засад державної реєстрації прав, відповідно до пунктів 1), 4) частини 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до абзацу шостого пункту 1) частини 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Як визначено пунктом 5) частини 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації прав передбачає прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 3. Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі Порядок державної реєстрації), державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6. Порядку державної реєстрації, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Згідно з п.18. Порядку державної реєстрації, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно з п. 19. Порядку державної реєстрації, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до п. 40. Порядку державної реєстрації, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

За правилами п. 54 Порядку державної реєстрації, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

За приписами п. 55 Порядку державної реєстрації, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності.

Відповідно до підпункту 1) п. 56 Порядку державної реєстрації, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подається договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2018 року у справі №902/672/16, належним відповідачем у справі, в якій позивачем заявлено вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вилучення з Державного реєстру прав запису про право власності на спірне майно, поновлення запису про право іпотеки на спірне майно, має бути особа, право якої зареєстровано та оспорюється позивачем, а також особа, якій фактично пред`явлено позовну вимогу про поновлення запису про право іпотеки позивача щодо її майна.

У постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.06.2020 р., у справі № 922/2589/19, зазначається, що чинна редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює одним зі способів судового захисту судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч. 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 гривень за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями про сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а у задоволені заяви про забезпечення позову було відмовлено, стягненню підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а отже в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1, 3, 16, 356, 358, 360, 362, 367, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 10, 18, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 3, 16, 18, 19, 40, 54, 55, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст. ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 44, 64, 81, 128, 133,141,223,258-259,263-265,268,280-282,354 ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності, скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, загальною площею 388.7 кв. м., по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, про що вносено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно 08.09.2021 року о 14:53:25, номер запису про право власності / довірчої власності: 43886151 із поновленням реєстрації прав ОСОБА_2 на 4/5 частки нежитлової будівлі, загальною площею 514 к. м., по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер об`єкта в РПВН: 18654131, номер запису про право власності / довірчої власності: 14413418.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 24 січня 2023 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена

18.01.2023