Номер провадження: 22-ц/813/2379/23
Справа № 520/1930/16-ц
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/1930/16-ц

Провадження номер: 22-ц/813/2379/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О. В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- скаржник (боржник) ОСОБА_1 ,

- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анна Володимирівна,

- заінтересована особа: 1) Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни, у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», Державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пигель Роксолани-Софії Іванівни, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Салтан Л.В. 17 листопада 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни, в якій просить: 1) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни за виконавчим провадженням № 60954808; 2) зобов`язати заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або іншу уповноважену посадову особу усунути порушення його прав за виконавчим провадженням № 60954808.

Скарга обґрунтована тим, що головним державним виконавцем належно не перевірено, що строк пред`явлення виконавчого листа за № 520/1930/16-ц, виданого 14.07.2016 року, закінчився ще 14.07.2019 року. Тому державним виконавцем було протиправно відкрито виконавче провадження 10.01.2020 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року задоволено вищевказанускаргу ОСОБА_2 .

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни за виконавчим провадженням № 60954808.

Зобов`язано заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер Віту Валеріївну, або іншу уповноважену посадову особу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення прав Мохаммеда Абдулбасета, РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом винесення постанов про скасування постанов за виконавчим провадженням № 60954808.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу, що не підлягав виконанню на дату його подання. Вчинено неправомірні дії з відкриття виконавчого провадження, з подальшим прийняттям похідних неправомірних рішень щодо вчинення виконавчих дій ( накладення арешту на майно та кошти Боржника), захист ворушених прав Скаржника підлягає шляхом скасування відповідних постанов та винесення постанови про повернення виконавчого документу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Другий Київський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, на те що: 1) судом першої інстанції не було належним чином повідомлено апелянта про розгляд справи; 2) судом першої інстанції не було враховано, що як вбачається з відміток на виконавчому листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»пред`являв його до виконання. 20.06.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривався у зв`язку з його пред`явленням до виконання. Тому відкриваючі виконавче провадження державним виконавцем не було встановлено порушень строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, на те що: 1) судом першої інстанції не було належним чином повідомлено апелянта про розгляд справи; 2) судом першої інстанції було проігноровано, що на наявному в матеріалах справи виконавчому листі міститься відмітка про його повернення 20.06.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривався у зв`язку з його пред`явленням до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Отже враховуючи, що 19.07.2016 року виконавчий лист було пред`явлено до виконання, та до 20.06.2017 року перебував на виконанні, то строки для його пред`явлення переривалися і після переривання строку, строк відраховується з дати повернення тобто з 20.06.2017 року до 20.06.2020 року. Отже, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2020 є правомірною.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 року апеляційну скаргу державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю-доповідача ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.05.2023 року від адвоката Білого В.В., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.05.2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» загальну суму заборгованості за кредитним договором б/н від 15.12.2009 року, в розмірі - 22 717 грн. 85 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1 378 грн..

На виконання зазначеного рішення суду у цивільній справі № 520/1930/16 було видано виконавчий лист - 14.07.2016 року.

Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження 19.07.2016 року Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження №51745265.

Відповідно до копії виконавчого листа, яка міститься в матеріалах справи, на останньому міститься відмітка про повернення 20.06.2017 року виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказане підтверджується інформацією про виконавче провадження №51745265, яким також встановлено, що 20.06.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

10.01.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Другого Київського ВДВС м. Одеса ПМУМЮ (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій А.В. від 11.01.2020 року відкрито виконавче провадження.

29.01.2020 року Головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

29.01.2020 року Головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 .

02.09.2021 року заступником начальника Відділу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер Вітою Валеріївною винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

По справі виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність незаконності дій державного виконавця.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Щодо доводів апеляційних скарг про неповідомлення судом першої інстанції про розгляд скарги на дії державного виконавця.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2021 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця. Призначено справу до розгляду на 17.11.2021 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Однак матеріали справи не містять відомостей про повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи, призначеного на 17.11.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З наданих копій супровідних листів про направлення судової повістки та копії скарги, з відміткою про отримання Другим Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається що відділом було отримано копію ухвали та копію скарги лише 19.11.2021 року.

Відповідно до трекінгу Укрпошти за №030 про отримання АТ КБ «Приват Банк» копії ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2021 року, вбачається, що банком було отримано копію ухвали 29.11.2021 року.

Отже, вказане свідчить, що сторони не були завчасно повідомленні про розгляд скарги на дії державного виконавця.

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційних скарг про не врахування судом першої інстанції переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На момент видачі виконавчого листа від 14.07.2016 року діяла редакція ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, виконавчі документи можуть бути пред`влені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. 2. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України №606-XI, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого окумента у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до ст. 24 Закону України №606-XI, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

Звертаючись до суду з скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 посилається на те, що виконавчий документ був пред`явлений до примусового виконання з порушенням визначених законом строків пред`явлення його до виконання.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року в цивільній справі № 520/1930/16 судом було видано виконавчий лист 14.07.2016 року.

Відповідно до інформації про виконавче провадження, виконавчий документ надійшов на адресу Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси 19.07.2016 року та старшим державним виконавцем Ордатієм Я.І. було відкрито виконавче провадження.

Вказане також підтверджується, інформацією яка міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, про відкриття 19.07.2016 року Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області виконавчого провадження №51745265.

Відповідно до копії виконавчого листа, яка міститься в матеріалах справи, на останньому міститься відмітка про повернення 20.06.2017 року виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказане підтверджується інформацією про виконавче провадження №51745265, яким також встановлено, що 20.06.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону 1404-VIII).

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц , у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13, від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, від 27.01.2022 року в справі №760/5958/20.

Таким чином, помилковими є висновки суду першої інстанції, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу, що не підлягав виконанню на дату його подання, оскільки стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що виконавчий лист від 14.07.2016 року по справі №520/1930/16-ц було повернуто - 20.06.2017 року, тому повторно пред`явивши виконавчий лист - 10.01.2020 року, стягувач не пропустив строк пред`явлення його до виконання.

Отже, враховуючи вищевказане колегія суддів дійшла висновку, що виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання на протязі трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону України № 1404-VIII, та приватний виконавець при прийнятті його до виконання діяв у межах повноважень і у спосіб, що передбачені законом

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг є доведеними, а тому вони підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктам 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного розгляду скарги, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2021 року про задоволення скарги скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анни Володимирівни, у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 травня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова