ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/12972/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє ОСОБА_3 , на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Мірошніченко Л.Є. у м. Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 17 січня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Вердікт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 03 грудня 2021 року їй стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. № 7095 від 06 квітня 2021 року.

Позивач зазначає, що у нотаріуса були відсутні будь-які підстави для винесення виконавчого напису, оскільки вона договорів, в розумінні ст. 1055 ЦК України, не укладала. Зазначені обставини вказують на відсутність будь-яких підстав для стягнення з неї нотаріусом коштів, або як мінімум на наявність спору між нею та відповідачем у разі наявності у нього до позивачки претензій фінансового характеру, що виключає можливість винесення виконавчого напису.

Вважає, що виконавчий напис виданий з порушенням норм законодавства, а саме Порядку про вчинення нотаріального напису, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Також позивач зауважувала на тому, що нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості, в порушення ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 7095 від 06 квітня 2021 року. Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 7 362 грн, а саме: судовий збір за забезпечення позову в сумі 454 грн. сплачений судовий збір в сумі 908 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем від 06 квітня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 7095, відповідно до якого з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» було стягнуто заборгованість за договором 31 993 грн. 45 коп. та плату за вчинення виконавчого напису (1 500 грн.) на загальну суму 33 493 грн. 45 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТзОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 грн., судовий збір за забезпечення позову в сумі 227 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 7 362 грн. судових витрат по справі посилаючись на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог Закону України «Про судовий збір», невірно визначено, що відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн. та судовий збір за забезпечення позову в сумі 227 грн.

Також апелянт зауважує на тому, що на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу суду були надані всі необхідні докази, однак суд необґрунтовано сменшив суду судових витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем від 06 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7095, відповідно до якого з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» було стягнуто заборгованість за договором 31 993 грн. 45 коп. та плату за вчинення виконавчого напису (1 500 грн.) на загальну суму 33 493 грн. 45 коп. таким, що не підлягає виконанню, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 454 грн. та судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову в сумі 227 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надлишково справлений судовий збір, а з відповідача підлягають стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки відповідно до ч.2, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час подання позову, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2021 року становив 2 270 грн., отже за подання позовної заяви позивач ОСОБА_1 мала спалити, та сплатила, судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с.11).

Крім того, відповідно до ч.4, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час подання позову, за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Отже за подання заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 мала спалити, та сплатила, судовий збір в розмірі 454 грн. (а.с.10).

Пункт 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, на який суд першої інстанції посилався при розподілі судових витрат, містить аналогічні висновки про те, що при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог Закону України «Про судовий збір», невірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, заслуговують на увагу у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні із збільшенням стягнутого судом розміру судового збору з 454 грн. до 908 грн., та судового збору за забезпечення позову з 227 грн. до 454 грн.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі подано докази на підтвердження оплати гонорару, однак розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат за надану правничу допомогу представником позивача подано до суду першої інстанції Договір щодо надання правничої допомоги та представництва інтересів від 03 грудня 2021 року, Додаткову угоду від 03 грудня 2021 року до Договору щодо надання правничої допомоги та представництва інтересів від 03 грудня 2021 року, в якій сторони погодили вартість роботи адвоката, а саме: ознайомлення з документами (матеріалами) стосовно спірних правовідносин та іншими матеріалами, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, оцінка правової позиції судів України 1 500 грн. (2 години); збирання доказів у справі, підготовка копій матеріалів для сторін, засвідчення належним чином копій, направлення запитів у справі - 2 250 грн. (3 години); складання позовної заяви - 750 грн. (1 година). Загальна вартість послуг склала 6 000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку наявні правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц).

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у розумінні положень ч .ч.4,5 ст.137 ЦПК України, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом ,ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.

Зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої було заявлено представником відповідача в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву (а.с.40-45).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, заперечень представника відповідача проти заявленого до стягнення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом Фальченком І.В. послугами, часом, витраченим адвокатом Фальченком І.В. на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом Фальченком І.В. послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та враховуючи клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд дійшов правильного висновку про те, що стягненню підлягає сума 2 000 грн.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року зміні із збільшенням стягнутого судом розміру судового збору з 454 грн. до 908 грн., та судового збору за забезпечення позову з 227 грн. до 454 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду має бути залишено без змін.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 681 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку із поданням апеляційної скарги в розмірі 500 грн. пропорційно задоволенню апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року змінити, збільшивши стягнутий з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 розмір судового збору з 454 грн. до 908 (дев`ятсот вісім) грн., та збільшивши стягнутий з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 розмір судового збору за забезпечення позову з 227 грн. до 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) та витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку із поданням апеляційної скарги в розмірі 500 (п`ятсот) гривен.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: