Справа № 355/181/21
Провадження № 2/355/24/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Баришівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Баришівська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом№1-411 від 03.03.2020 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, та визнання права спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 частці за кожним з позивачів по справі, дітьми спадкодавця -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Баришівська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом№1-411 від 03.03.2020 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, та визнання права спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 частці за кожним з позивачів по справі, дітьми спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 04 лютого 2021 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті їхнього батька ОСОБА_4 . Нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхнього батька в зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини та роз`яснено, що свідоцтво на спадкову квартиру видано на ім`я їхньої тітки - ОСОБА_3 .

Також в обґрунтування свого позову позивачі зазначають, що про смерть батька ОСОБА_4 знали та були присутні на похороні, однак до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулися протягом шестимісячного терміну через те, що були необізнані про наявність спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 . Відповідач у справі ОСОБА_3 , яка є їх рідною тіткою, знала про наявність спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак приховала даний факт від позивачів та відмовляла від походу до нотаріуса.

Разом з позовною заявою подано клопотання про допит свідків та витребування доказів, а саме: просили допитати позивачів та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; витребувати у Баришівської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.02.2021 від відповідача надійшов відзив.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила що, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, ОСОБА_4 . Поховання брата вона здійснила за власні кошти. З матірю позивачів ОСОБА_4 перебував в офіційному шлюбі. З 1999 року після розлучення з дружиною її брат почав проживати разом зі своїми батьками та її сім`єю по АДРЕСА_3 в будинку їхніх батьків. В даному будинку він проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 1999 року її брат, ОСОБА_4 страждав на психічні розлади, в зв`язку з чим в 1999 році за ініціативою його дружини - ОСОБА_5 , відбулось розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу з її братом його діти позивачі по справі не спілкувалися, ніяких родинних стосунків не підтримували.

В зв`язку з хворобою ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги, обслуговувати себе сам не мав змоги, часто перебував на лікуванні на стаціонарі та за місцем проживання під наглядом лікарів, потребував постійного догляду та регулярного прийому ліків, фінансово та фізично вона та її сім`я в тому числі її мати (та мати спадкодавця) постійно утримували ОСОБА_4 . Її мати ОСОБА_7 в управлінні соціального захисту населення перебувала на обліку по догляду за хворим сином, ОСОБА_4 . Позивачі по справі знаючи про хворобу та безпорадний стан батька жодного разу не навідалися до нього, жодного разу не купували ліків, продуктів харчування, жодного разу не платили за стаціонарне лікування батька та жодних родинних стосунків з батьком не бажали підтримувати.

Про смерть ОСОБА_4 , позивачі по справі знали та були присутні під час поховання. Однак в установлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулися. За таких підстав відповідач ОСОБА_3 просила відмовити з задоволені позову позивачів в повному обсязі.

Відповідач просила суд викликати та допитати у якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

06.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Справу прийнято до провадження судді Коваленка К.В. Витребувано у Баришівської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.06.2021 від Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_11 від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №649 від 08.07.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.

Ухвалою суду від 20.08.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.09.2021 від позивачів надійшла заява про визнання судом явки представника третьої особи державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н.В.

10.09.2021 від позивачів надійшла заява з процесуальних питань про допит позивачів як свідків.

10.09.2021 від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника.

10.09.2021 від третьої особи Баришівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, при розгляді справи покладаються на думку суду.

10.09.2021 представником відповідача подано суду клопотання про витребування у Баришівській районній центральній лікарні відомості про те, чи перебував на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.09.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, витребувано у відповідача по справ ОСОБА_3 для огляду в судовому засіданні оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтво про право на спадщину за законом на успадковану квартиру), технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , визнано обов`язкову явку в судове засідання представника третьої особи Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. та викликано в судове засідання свідків:

- ОСОБА_5 (проживає: АДРЕСА_4 );

- ОСОБА_6 (проживає: АДРЕСА_5 );

- ОСОБА_8 (проживає: АДРЕСА_3 ),

- ОСОБА_9 (проживає: АДРЕСА_6 );

- ОСОБА_10 (проживає: АДРЕСА_3 ).

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

20.10.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Баришівської багато профільна лікарня» Баришівської селищної ради Київської області відомості про те чи перебував на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Якщо так, то з яким діагнозом? Як часто потребував лікування? Чи міг сам себе обслуговувати? Чи потребував сторонньої допомоги?

06.12.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

05.01.2022 від Комунального некомерційного підприємства «Баришівської багато профільна лікарня» Баришівської селищної ради Київської області надійшла копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 .

23.02.2022 в судовому засіданні допитано у якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

20.04.2022 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

20.04.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом.

18.08.2022 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

18.08.2022 від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

19.08.2022 від третьої особи Баришівської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, при розгляді справи покладаються на думку суду.

22.08.2022 в судовому засіданні допитано у якості свідка ОСОБА_8 .

10.10.2022 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

10.10.2022 від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

10.10.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом.

19.01.2022 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим військовим станом в країні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 04.02.2021.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_2 .

До Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний термін звернулася його рідна сестра, відповідачка по справі ОСОБА_3 .

03 березня 2020 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

04.02.2021 в Баришівську державну нотаріальну контору звернувся ОСОБА_1 з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.02.2021 в Баришівську державну нотаріальну контору звернулася ОСОБА_2 з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В нотаріальній конторі позивачам по справі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з пропущеним шестимісячним терміном для прийняття спадщини, про видано відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також нотаріусом додатково було зазначено, що на спадкову квартиру свідоцтво про право на спадщину за законом видано на ім`я ОСОБА_3 . Нотаріус роз`яснив право позивачів звернутись до суду з позовом про визнання права власнсоті на майно в порядку спадкування.

Всі вищевказані документи містяться в матеріалах справи.

Не погоджуючись з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачі звернулися до суду з даним позовом до суду та просили суд скасувати свідоцтво про право на спадщину №1-411 від 03.03.2020 видане на ім`я ОСОБА_3 та визнати за кожним з позивачів право власності на 1 / 2 частки спірної квартири. Просили суд врахувати, що державним нотаріусом Малиновською Н.В. порушено вимоги ст. 63 Закону України «Про нотаріат» оскільки вона не повідомила всіх спадкоємців про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Крім того, відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У своєму відзиві представник відповідача, посилаючись на норми статей 1220, 1268, 1269, 1296 Цивільного кодексу України, зазначала, що позивачам ніхто не перешкоджав вчасно звернутись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Відповідач вчасно звернулась до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому отримала оскаржуване свідоцтво на законних підставах. Крім того в судових засіданнях представник відповідача наголошувала на тому, що позивачі не можуть визнавати своє право власності на спірну квартиру, оскільки вони не є спадкоємцями. Спершу, вони мали б звернутись до суду з позовом для поновлення строку для прийняття спадщини, а після цього вже оскаржувати свідоцтво, видане на ім`я відповідача. А оскільки позивачі пропустили встановлений законом строк для прийняття спадщини, то вони не є спадкоємцями. У разі скасування свідоцтва про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_3 , то відносно спірної квартири взагалі будуть відсутні спадкоємці, так як позивачі пропустили строк для звернення до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та не зможуть оформити своє право власності на цю квартиру.

У судовому засіданні державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновська Н.В. надала пояснення про те, що під час видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину діяла в межах закону, позивачів по справі особисто не знає, в дружніх стосунках ні з позивачами ні з відповідачем не перебуває.

05.01.2022 до суду від Комунального некомерційного підприємства «Баришівська багатопрофільна лікарня» надійшла виписка з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 . Відповідно до наданої виписки спадкодавець був інвалідом ІІ групи довічно з 2006 року. Йому було встановлено діагноз «маніакально-депресивний синдром», який пізніше змінено на діагноз «шизофренія». Покійний за життя потребував стороннього догляду та нагляду.

23.02.2022 в судовому засіданні було допитано в якості свідка позивача ОСОБА_1 , який є рідним сином покійного та позивачем у даній справі. Так свідок повідомив суд про те, що про смерть батька дізнався лише за дві години до похорон від сусідки. Однак, з рідною тіткою ОСОБА_3 вони постійно спілкувались оскільки разом працюють у сфері торгівлі. Щодо наявності спадщини свідок ніколи нічого не запитував, але тітка казала що у батька нічого не має. Покійний батько також казав про те, що спірна квартира оформлена на його матір. Оскільки тітка стала більше родичатись з дітьми покійного, то у ОСОБА_1 виникли підозри і він звернувся до реєстратора. Реєстратор йому повідомив про те, що спірна квартира була оформлена на матір покійного, потім вона подарувала цю квартиру своєму синові, покійному ОСОБА_4 . Коли віз запитав нотаріуса чому вона не викликала їх до нотаріальної контори, то остання йому повідомила про те, що вона не знала що у спадкодавця були діти і тому їх не розшукувала.

Свідок ОСОБА_5 є матір`ю позивачів та колишня дружина спадкодавця. В судовому засіданні повідомила, що раніше досить часто зверталась до державного нотаріуса Малиновської Н.В. Нотаріусу відоме їх місце проживання, раніше, коли діти були малі, вони ходили один до одного в гості. Останні три роки з нотаріусом вони не спілкувались, однак вони всі жителі одного села і всі один одного знають. Державний нотаріус ОСОБА_12 купувала у свідка на базарі товар, в гості один до одного вони не ходили, спілкувались лише в приміщенні її офісу та на базарі. Позивачі спілкувались з батьком до останнього дня його життя. Після смерті спадкодавця, одного разу у ОСОБА_5 хтось на базарі запитав, чому вони не здають свою квартиру, а трохи пізніше телефонували з водоканалу та запитували щодо показників води. Але ОСОБА_5 нічого не зрозуміла та не приділили цьому уваги. Трохи згодом вони почали перевіряти та дізнались, що після смерті спадкодавця залишалась спірна квартира, яку успадкувала відповідач.

ОСОБА_13 є чоловіком відповідача. В судовому засіданні пояснив, що особисто забирав покійного від його рідних дітей та дружини, коли покійний тяжко захворів та його сім`я не бажала разом з ним проживати. Свідок з колишньою сім`єю спадкодавця не спілкувався, з державним нотаріусом Малиновською Н.В. дружні стосунки не підтримував. Позивачі були присутні на похороні батька та на поминальному обіді. Поховання здійснювалось за кошти матері та сестри спадкодавця. Свідок проживав з покійним в одному будинку.

22.08.2022 в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_8 , який проживав по сусідству з покійним та підтримував з ним та сім`єю відповідача дружні стосунки. Рідних дітей спадкодавця вперше побачив на похоронах. Мати та відповідач у даній справі, яка є його рідною сестрою, займались лікуванням спадкодавця.

При вирішенні даного спору суд керувався наступним.

Як встановлено матеріалами спадкової справи №372/2019, заведеної до майна померлого ОСОБА_4 , спадкоємець першої черги яким є мати спадкодавця ОСОБА_7 , не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, хоча була повідомлена про місце відкриття спадкової справи.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 Цивільного кодексу України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Норма ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець, який не подав протягом установленого строку заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачі у встановлений законом строк не звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, державний нотаріус видала спірне свідоцтво пр право на спадщину відповідачу, як спадкоємцю другої черги, оскільки були відсутні спадкоємці першої черги.

Суд вважає, що в даному випадку звернення до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину виданого на ім`я відповідача є передчасним, оскільки позивачами пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріуса для прийняття спадщини. Тому, зверненню до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва на спадщину має передувати вирішення питання про встановлення спадкоємцям додаткового строку на прийняття спадщини.

Тому суд дійшов висновку про те, що державний нотаріус діяла в межах своїх повноважень, а позивачами не спростовано того факту, що під час видачі оскаржуваного свідоцтва було порушено їх спадкові права, адже позивачі вважаютьсчя такими, що не прийняли спадщину у зв`язку з пропуском строку, передбаченого ст 1270 Цивільного кодексу України.

Оскільки вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51444948 від 03.03.2020 на квартиру АДРЕСА_2 є похідною від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, то вона також не підлягає до задоволення.

Щодо порушення державним нотаріусом норм ст. 63 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882, довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в цивільній справі №565/1145/17.

З приводу обов`язку нотаріуса повідомляти спадкоємців про відкриття спадщини, то суд зазначає, що згідно зі статтею 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що нотаріус, отримавши заяву про прийняття спадщини від ОСОБА_3 , була обізнана про інших спадкоємців, їх місце проживання чи місце роботи, що в свою чергу не свідчить про недобросовісність дій нотаріуса.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 у своїх заявах про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину зазначила про відсутність інших спадкоємців, при цьому, жодним нормативно-правовим актом не покладено на неї відповідний обов`язок щодо зазначення інших спадкоємців, а такі її дії також не свідчать про поважність причин пропуску строку позивачами. Верховний суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 вказав на те, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При цьому, апелювання на недобросовісність поведінки іншого спадкоємця щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, є безпідставними, оскільки це також не свідчить про поважність причин пропуску строку і не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно (на 1/2 частку спірної квартири за кожним з позивачів) суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Однак, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано доказів фактичного прийняття спадщини відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі зверталися до суду з позовом про поновлення строків для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті їхнього батька ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 в шестимісячний строк завернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і не заявляла відмови від неї та, з урахуванням того, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважається такими, що не прийняли спадщину, оскільки пропустили строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і відсутнє судове рішення, яким їм було б встановлено додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то право спадкування перейшло до відповідача, як спадкоємця другої черги за законом.

Також, оскільки відповідачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт прийняття нею спадщини, відповідно до положень ст. 1270 Цивільного кодексу України та те, що у позивачів відсутні умови для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, то суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених законом підстав для відмови позивачам у визнання за ними права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_4 .

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Баришівська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру та визнання права спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру по 1/2 частці за кожним із позивачів по справі, дітьми спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2023 року.

Суддя В.Червонописький