КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/1356/22 Головуючий у І-й інстанції - Сенюта В.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1260/2023 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року в справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 11.10.2018 р. між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 р. послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 01.05.2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.05.2018 року до дати укладення цього договору. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_1 , який є споживачем послуг з централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Сума позовних вимог позивача за Договором цесії за спожиті до 01.05.2018 р. послуги становить 33 777,97 грн. Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Крім того, відповідач своєчасно не сплачує кошти за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення, заборгованість становить 21 672,07 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення в загальному розмірі 55 450,04 грн., а також судові витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 15 765,91 грн. та судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнути з відповідачки судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 730 грн. 03 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 3 405 грн.

У поданому відзиві відповідач заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2012 року (а.с.64).

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.05.2018 р. по 31.08.2021 р. заборгованість відповідача за централізоване опалення складає21 672,07 грн.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 33 777,97 грн.

Відповідачем оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33 777,97 грн., спожиті з 01.05.2018 р. по ====послуги з централізованого опалення у розмірі 5 906,16 грн., та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Звертаючись з позовом в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 33 777 грн. 97 коп., позивач вказував на те, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 р., укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих з 01.05.2018 р. послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33 777 грн. 97 коп.

На підтвердження вказаної вимоги підприємством було надано договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, пунктом 1.2 якого визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Розділом 10 даного договору визначений перелік документів: додаток №1 - перелік споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язання права вимоги яких відступається (п.10.1) та додаток №2 - перелік споживачів послуги централізованого гарячого водопостачання та зобов`язання, права вимоги яких відступається (п.10.2).

Також, позивач ставив питання про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 р. по вересень 2021 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 21 672 грн. 07 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 33 777 грн. 97 коп., та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 р. по січень 2019 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 5 906 грн. 16 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи слідує, що заборгованість за спожиті послуги виникла з липня 2015 року, а до суду з позовною заявою позивач звернувся 27.01.2022 року.

Заперечення представник позивача щодо застосування строку позовної давності у відповідності з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі № 240/18478/20надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що зазначення лише обставини про дію карантинних заходів не є достатнім доводом щодо об`єктивної неможливості звернення до суду в межах строку звернення. Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів, які б доводили, що запровадження карантинних заходів не дозволило позивачу скористатись судовим захистом. Окрім того, позивач не був позбавлений можливості подати позовну заяву через підсистему "Електронний суд" або через представника.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Крім того, районні суди не припиняли своєї роботи у зв`язку з пандемією, спричиненою коронавірусною хворобою (COVID-19), й продовжували безперервно приймати всі без виключення процесуальні документи (позовні заяви, скарги тощо), а також суворо дотримуючись рекомендацій щодо безпечної роботи судів усіх інстанцій та юрисдикцій і доступу до правосуддя в умовах карантину, зокрема створюючи належні та безпечні умови перебування і відвідування у приміщенні суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за період до 01.05.2018 року в сумі 33 777,97 грн. та за період до січня 2019 року в сумі 5906,16 грн., а тому обґрунтовано відмовив узадоволенні позовних вимог в цій частині та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з січня 2019 року по вересень 2021 року за спожиті послуги з централізованого опалення у сумі 15 765,91 грн., тобто в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого судового рішення.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: