Провадження № 2/161/573/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 березня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заяви зазначає, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . У зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, що складалась в тому числі з частини квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю. Однак, їй стало відомо, що частка в зазначеній квартирі була подарована ним його новій дружині ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27 лютого 2014 року. Інша частина квартири, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2009 року визнана за нею, як спадкове майно, після смерті матері.

29 травня 2018 року отриману частку квартири, ОСОБА_4 подарувала своєму сину ОСОБА_2 .

Вказаний договір дарування від 27 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_3 від імені якого, за довіреністю діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрованому в реєстрі за № 388, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневичем Олександром Анатолійовичем було визнано недійсним, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року, що залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року (на момент укладення договору ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними).

В подальшому, позивач мала намір виділити в натурі частки зазначеної квартири, однак відповідно до висновку судового експерта №17 від 24.08.2022 року технічно виділити зазначену частку в натурі не можливо.

Необхідність виділу частки зумовлена наявністю перешкод у користуванні майном з боку відповідача.

З огляду на наведене, позивач просить припинити своє право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості вказаної частки майна в сумі 251669,50 грн., визнати за відповідачем право власності на вказану частку квартири та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

Представник позивача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву не скористався.

Враховуючи положення частини першої статті 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

Власником іншої частки квартири є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

За змістом норм ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Нормою ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, правові підстави припинення права співвласника на частку у спільному майні визначені ст.365 ЦК України, аналіз положень якої дає підстави для висновку, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч.1 цієї статті обставин (зокрема, в п.п.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (п.4), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, застосування п.4 ч.1 ст.365 ЦК України має тлумачитись таким чином, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Аналогічні наведеним правові висновки викладені у постанові Великої Палати Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №908/1754/17, постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, від 29 січня 2021 року по справі №629/511/17, від 02 березня 2021 року по справі №757/38476/17-ц, від 18 березня 2021 року по справі №759/7798/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №17 від 24.08.2022 року вбачається, що виділення частки квартири АДРЕСА_2 технічно неможливе (а.с.20-22).

Відтак, здійснити поділ вказаного майна без втрати його функціонального призначення не вбачається за можливе з огляду на технічну характеристику квартири.

Згідно висновку оцінювача від 14 червня 2022 року вартість частки квартири становить 251669,50 грн. (а.с.18).

З матеріалів заяви вбачається, що спільне володіння майном є неможливим, через спричинення перешкод у користуванні з боку іншого співвласника, наявності конфлікту інтересів між сторонами. Будь-яких доказів спростовуючих наведене суду надано не було.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд зазначає, що в даному випадку припинення права власності позивача не може завдати істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки спірна квартира перейде у такому разі у його одноосібне користування та власність.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2516,70 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на частку житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 251669 (двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять) грн. 50 коп.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2516 (дві тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 70 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк