Справа № 496/581/22
Провадження № 2/496/277/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Касьяненко А.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася при виконанні рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №496/3889/19, стягуваних з позивача на користь ОСОБА_4 щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 392 562 грн. до 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі № 496/3889/19, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року, з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 16990 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного судового рішення, перебуває в провадженні Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за яким відкрито виконавче провадження № 65343520. При визначенні розміру аліментів суд врахував майже всі обставини, визначені ст. 182 СК України та дійшов висновку про задоволення вимог стосовно стягнення аліментів та визначив розмір аліментів, які будуть стягуватися з позивача на утримання дитини в розмірі 16990 грн., та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2019 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на день подачі позову змінилися обставини життя позивача та його матеріальний стан. У зв`язку з тим, що розмір стягуваних аліментів є непомірним, позивач не має можливості своєчасно сплачувати їх в повному обсязі. Дані про ОСОБА_1 внесені в реєстр боржників, що значно ускладнює його працевлаштування за основною професією. За таких обставин, він був змушений шукати роботу в Україні, та на час подачі позову працював охоронником в ПП «Ланжерон-Охорона» з посадовим окладом у 6540 грн. У зв`язку з відсутністю власного житла, позивач проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться на його утриманні, оскільки мати позивача - ОСОБА_6 є пенсіонеркою за віком, а батько - ОСОБА_7 , є інвалідом 2 групи, у зв`язку з чим потребує постійного лікування. Такі обставини призвели до того, що позивач має заборгованості зі сплати аліментів в сумі 392562 грн., яка є непомірною для нього. ОСОБА_1 , враховуючи його матеріальний стан, в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 5000 грн., що на його думку є достатнім розміром аліментів з урахуванням солідарності утримання дитини обома батьками, відповідно до ст. 180 СК України. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Адвокат Ніц А.С. в інтересах ОСОБА_4 надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що працює охоронником, куди насправді працевлаштувався фіктивно на 3,5 місяці та сам звільнився 23.03.2022 року. Відповіддю ПП «Ланжерон-Охорона» № 1/09-2022 повідомлено, що ОСОБА_1 працював у вказаній установі з 03.12.2021 року по 23.03.2022 року. Наказом про звільнення № 3-к від 22.03.2022 року ПП «Ланжерон-Охорона» визначено: «звільнити з роботи ОСОБА_1 , 23.03.2022 року, охоронника за п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін. Підстава: заява ОСОБА_1 від 22.03.2022 року». Позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, не доведено погіршення його матеріального стану з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, фактично його матеріальний стан не змінився. Всі надані докази носять загальний характер, а щодо нібито працевлаштування охоронником, то позивач самостійно звільнився ще 23.03.2022 року. Позивач не повідомив суд про звільнення з посади охоронника. Представник відповідача вважає, що він зробив це з метою ухилення від утримання своєї дитини у належному розмірі (шляхом подання цього позову до суду) та у відповідності до його справжніх доходів, як було вірно вирішено у рішенні Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №496/3889/19, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду.

Таким чином, позивач фактично перебуває у відпустці, відпочинку після рейсу, та перешкоди у працевлаштуванні за спеціальністю - моряком у нього відсутні.

Вищевказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову та застосування судом ч. 2 ст. 197 СК України. Морякам віком від 18 до 60 років дозволений виїзд за кордон для роботи. Твердження про ускладнення працевлаштування моряком або неможливість виїзду позивача за кордон для роботи моряком не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності. Наразі ніщо не перешкоджає позивачу роботі моряком, за його фахом, та він може вільно виїхати за кордон на роботу. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2022 року № 992 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України», яка набрала чинності 06.09.2022 року - дозволено виїзд моряків за кордон для роботи на морських суднах.

ОСОБА_1 є моряком, здобув відповідну освіту та кваліфікацію до 24.02.2022 року, має посвідчення особи моряка чинне до 30.07.2024 року, серії НОМЕР_1 , має послужну книжку моряка, ходить періодично в рейси, працює на морських суднах. Отже, позивач, повністю відповідає особі, яка може вільно виїхати за кордон для роботи моряком. При цьому, він є працездатною особою, працездатного віку, не є інвалідом, має відповідний фах та чинні документи для роботи моряком. Загальновідомо, що моряки після кожного рейсу беруть паузу для відпочинку, відновлення, яка може тривати від шести місяців. Фактично позивач був на відпочинку після рейсу. Моряки отримують заробітну плату у доларах США. Позивач, як встановлено рішеннями суду, отримував заробітну плату саме у доларах США. Враховуючи девальвацію гривні, починаючи з кінця лютого-весни 2022 року та факт виплати позивачу заробітної плати у доларах США, іноземній валюті - фактично його матеріальний стан покращився, а не погіршився. Він перебуває у більш вигідних умовах, ніж більшість населення України, які отримують заробітну плату у гривні. Так само як визначений судом розмір аліментів у гривні у первісному рішенні фактично зменшився у співвідношенні до доходів позивача, який отримує заробітну плату у доларах США.

Крім того, батьки позивача були пенсіонерами і на момент розгляду первісної справи про стягнення аліментів з нього, та це не є підставою для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Мати позивача є пенсіонером з 2016 року, батько є непрацездатним з 2018 року, рішення про стягнення аліментів ухвалено 13.04.2021 року, залишено без змін судом апеляційної інстанції. Документи щодо непрацездатності батьків позивача вже подавались ним до апеляційної скарги на рішення по справі № 496/3889/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання його сина, та у постанові Одеського апеляційного суду, якою рішення першої інстанції залишено без змін, суд зазначив, що надані докази оцінюються судом критично, апелянт не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів потреби його батьків в матеріальній допомозі, доказів утримання своїх батьків, а лише надав докази їхньої непрацездатності. При цьому, сам статус пенсіонера за віком матері позивача та непрацездатність батька позивача, не означає та не підтверджує необхідність надання їм матеріальної допомоги та що саме позивач її надає. Позивачем не було надано суду доказів розміру пенсій та доходів батьків, відомості щодо наявності або відсутності у них інших дітей, потреби у матеріальній допомозі, надання її саме позивачем. В даному випадку, сімейний стан платника аліментів не змінився після ухвалення рішення про стягнення аліментів по справі № 496/3889/19, ця обставина існувала на момент ухвалення рішення. Отже, позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Осадча Н.В. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кокарєв А.М. заперечував проти задоволення позову, наданий відзив підтримав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі № 496/3889/19 позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 990 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року по справі №496/3889/19 рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року - залишено без змін.

Постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. від 07.05.2021 року відкрите виконавче провадження №65343520 з виконання виконавчого листа № 496/3889/19 від 23.04.2021 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 990 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з жовтня 2019 року по січень 2022 року, станом на 25.01.2022 року становить 392 562 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца О.О. від 25.01.2022 року.

ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти на рахунок ОСОБА_4 , призначення платежу - аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі: 11.08.2021 року - 4953 грн., 18.08.2021 року - 4953,1 грн., 07.11.2021 року - 4953, 11 грн., 07.12.2021 року - 4953, 11 грн.

ОСОБА_1 працював в ПП «Ланжерон-Охорона» з 03.12.2021 року на посаді охоронника з посадовим окладом 6540 грн., що підтверджується довідкою № 2-21 від 03.12.2021 року.

ОСОБА_1 дійсно постійно проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками: ОСОБА_7 , 1961 року народження, інвалід війни ІІ групи, пенсіонер; ОСОБА_6 , 1965 року народження, пенсіонерка, що підтверджується актом, складеним депутатом округу Скурчаком А.В., за підписом сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.11.2021 року № 4871, ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить його батьку - ОСОБА_7 .

Згідно довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.11.2021 року № 4872, в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід 2 групи; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Будинок належить ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 22.02.2018 року, ОСОБА_6 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 14.03.2016 року.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1093 Українського державного медико-соціального центру ветеранів України, ОСОБА_7 перебував на лікуванні в 1 неврологічному відділенні з 15.02.2020 року по 06.03.2020 року.

Відповідно до довідки Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) ОНМедУ від 17.02.2021 року, ОСОБА_7 звертався до вказаної установи, рекомендовано перебувати під наглядом ревматолога за місцем проживання, лікарем прописане необхідне лікування.

Згідно довідки ПП «Ланжерон-Охорона» № 1/09-2022, ОСОБА_1 працював у вказаній установі з 03.12.2021 року по 23.03.2022 року. Посадовий оклад за період роботи з грудня 2021 року по березень 2022 року був встановлений в розмірі 6540 грн.

Відповідно до довідки № 0000-000004 від 03.10.2022 року, дохід ОСОБА_1 у ПП «Ланжерон-Охорона» за період з 03.12.2021 року по 23.03.2022 року склав 21 469,90 грн. (з урахуванням ПДФО та військового збору).

Наказом ПП «Ланжерон-Охорона» № 3-к від 22.03.2022 року звільнено з роботи ОСОБА_1 , охоронника, з 23.03.2022 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін. Підстава: заява ОСОБА_1 від 22.03.2022 року.

ОСОБА_1 має посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 , термін дії: до 30.07.2024 року.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч. 2 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз ст. 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути частково або повністю звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Як визначено п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2018 року у справі №343/860/17 та постанові від 04.03.2021 року у справі №177/1090/18.

З аналізу положень ст. 197 СК України, вбачається, що вочевидь повне або часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач у позові стверджує, що у зв`язку з тим, що розмір стягуваних аліментів є непомірним, він не має можливості своєчасно сплачувати їх в повному обсязі, тому дані про нього внесені в реєстр боржників, що значно ускладнює його працевлаштування за основною професією.

Разом з цим, доказів на підтвердження внесення даних про ОСОБА_1 до реєстру боржників та доказів щодо труднощів у працевлаштуванні за основною професією, суду не надано.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, що його батьки дійсно перебувають на його утриманні, що вони потребують матеріальної допомоги, та що ОСОБА_1 єдиний, хто має змогу таку допомогу надавати.

Також слід зауважити, що наявність у позивача батьків пенсіонерів були враховані під час винесення постанови Одеським апеляційним судом від 27.10.2021 року, якою рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року залишено без змін.

Позивач зазначає, що наразі проживає з батьками, оскільки не має власного житла. Однак, відсутність власного житла та проживання з батьками не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти та не може свідчити про зміну його матеріального становища з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Позивач також стверджує, що він був змушений шукати роботу в Україні, та на час подачі позову працював охоронником в ПП «Ланжерон-Охорона» з посадовим окладом у 6540 грн.

У ході судового розгляду з`ясувалося, що ОСОБА_1 працював у вказаній установі на посаді охоронця у період з 03.12.2021 року по 23.03.2022 року, був звільнений за власним бажанням.

Відтак, з наявних в матеріалах справи документів, суд вбачає, що позивач на теперішній час не працевлаштований, з останнього місця роботи звільнився ще 23.03.2022 року, відомостей про те, що він перебуває на обліку як безробітній у суду немає. Доказів того, що позивач не отримує дохід з моменту звільнення, тобто з 23.03.2022 року по день ухвалення рішення, суду не надано.

Аналізуючи надані докази, суд вважає, що позивач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини - ОСОБА_5 , а саме від сплати аліментів.

Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами, що заборгованість у розмірі 392 562 грн., виникла з незалежних від нього причин, у зв`язку з погіршенням матеріального становища, або внаслідок тяжкої хвороби, яка позбавила його можливості сплачувати аліменти, або внаслідок виникнення інших суттєвих обставин.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Позивач знав та розумів свій обов`язок по виконанню рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак його не виконував, що призвело до накопичення заборгованості.

Окрім іншого, суд вважає слушним зауваження представника відповідача, який зазначив, що наразі нічого не перешкоджає позивачу роботі моряком, за його фахом, та він може вільно виїхати за кордон на роботу, адже судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення особи моряка, яке дійсне до 30.07.2024 року, а тому має можливість бути працевлаштованим за його фахом, що надасть можливість отримувати заробітну плату та сплатити заборгованість по аліментам.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього існують будь-які обмеження, що перешкоджають йому працевлаштуватися, отримувати дохід та своєчасно сплачувати аліменти.

Разом з цим, заявляючи позовну вимогу про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів з 392 562 грн. до 50 000 грн., позивач не обґрунтував таку суму, та не зазначив, чим він керувався, визначаючи можливу суму заборгованості саме у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, встановлені у справі обставини, досліджені судом докази, а також той факт, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.03.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник