№ 207/252/20
№ 2/207/14/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, в якому просить Визнати недійсним заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.12.2019 року Південним районним у місті Кам`янське відділом державної

реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 768.

ОСОБА_3 була рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконкомом Булахівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 22.

ОСОБА_4 був його батьком, що вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 20.05.1983 року Ленінським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1716.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1049.

Він являється онуком спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як його батько - ОСОБА_4 помер раніше своєї матері, а тому він спадкує його частку за правом представлення на підставі закону.

Спадкове майно, яке залишилося після смерті бабусі, складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 січня 2002 року державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М. за реєстром № 4-229 і зареєстрованому в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 14.02.2002 року за реєстром № 21792.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 18.01.2002 року спадкова квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з однієї житлової кімнати площею 19,3 кв.м., кухні - площею 5,7 кв.м., вбиральні - 3,2 кв.м., коридору - 3,5 кв.м., балкону - 0,8 кв.м. Загальна площа квартири - 33,2 кв.м., житлова площа - 19,3 кв.м.

02 грудня 2019 року була посвідчена державним нотаріусом Третьої дніпровської нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстром № 2-712 від його імені заява про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 і направлена до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори.

12 грудня 2019 року вказаною нотаріальною конторою була отримана його заява про прийняття спадщини, зареєстрована за № 2346 та відкрита спадкова справа № 900/2019.

Із листа, направленого на його адресу нотаріальною конторою йому стало відомо, що нотаріусом виявлена наявність заповіту від імені ОСОБА_3 ..

08 травня 2019 року його бабуся - ОСОБА_3 зробила заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори. Як йому стало відомо, вона заповідала належне їй майно своїй сусідці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_2 поряд з квартирою АДРЕСА_3 , де за життя проживала ОСОБА_3 ..

Він вважає заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені його бабусі ОСОБА_3 недійсним, так як волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, про що свідчать наступні обставини.

На протязі свого життя бабуся висловлювала наміри залишити у спадщину належну їй квартиру своєму сину - ОСОБА_4 або йому - єдиному онуку. Вона не повідомляла нам той факт, що має наміри заповідати, а також що заповіла належне їй майно сторонній людині.

Так склалася життєва ситуація в його сім`ї, що він являюсь інвалідом І А групи з дитинства, потребую стороннього постійного догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 565628 від 15.08. 2011 року. Він хворіє на ДЦП (дитячій церебральний параліч), а тому не має можливості самостійно пересуватись, не може сам себе обслуговувати. Його мати - ОСОБА_5 надає йому життєво необхідну допомогу, піклується за ним з дитинства.

Його батько - ОСОБА_4 , 1957 року народження в 2013 році був травмований, переніс тяжку закриту черепно-мозкову травму, забий головного мозку ІІІ ступеню, був інвалідом 2 групи, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 496707. За станом здоров`я він потребував постійного стороннього догляду, який йому надавала його дружина - ОСОБА_5 ..

З лютого 2019 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 він постійно знаходився на лікуванні в стаціонарі гематологічного відділення Дніпропетровської багатопрофільної лікарні № 4 з діагнозом: онкологічне захворювання крові - лейкоз крові.

ОСОБА_5 - єдиний член його сім`ї, яка мала можливість приїздити до м. Кам`янське, періодично відвідуючи бабусю, привозила їй харчі і гроші, а також надавача необхідну допомогу. Одночасно вона доглядача за двома непрацездатними інвалідами в своїй родині.

В останні роки свого життя, в тому числі на дату складання заповіту у травні 2019 року, бабуся постійно хворіла. Раніш, у 2012 році, а потім - у 2016 році у неї стався 2 рази інсульти судин головного мозку, на фоні яких стан здоров`я її погіршився: вона стала забуватися, не пам`ятала своїх дій, висловлювала бродові ідеї.

Так, у серпні 2017 року вона пішла з дому і залишила без нагляду газову піч, відкривши газові крани в ній, внаслідок чого її квартира наповнилася газом. Сусіди, почувши запах газу, викликали аварійну газову службу, яка ліквідувала аварійну ситуацію шляхом відключення квартири АДРЕСА_3 від газопостачання, а тому ніхто із мешканців будинку не постраждав, що підтверджується актом відключення № 263 від 23.08.2017 року.

Далі, значне загострення її психічного стану відбулося в квітні-травні 2019 року, коли вона в нічній сорочці блукала по території залізничного вокзалу, не розуміючи де вона знаходиться, хто вона така є і як їй дістатися своєї квартири, в яку їй допомогла потрапити патрульна служба поліції.

14 травня 2018 року бабусю обстежила на дому терапевт, яка зробила запис про те, що пацієнтка не впізнає хто заходить до квартири, скаржиться, що їй необхідно вмерти, вона паралізована, невістка погана, діти все вкрали. Лікар зазначила, що в кімнаті на столі розкладені кухонні приналежності (виделки, ножі, ложки), в кутку складені деякі особисті речі. Хвора пояснила, що так потрібно, щоб у неї нічого не покрали. Після обстеження лікар встановила діагноз: ішемічна хвороба серця, дифузний атеросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Хвора періодично неадекватна, рекомендована консультація психіатра і невролога, потребує стороннього догляду, допомоги соціальної служби.

15 травня 2018 року бабуся була оглянута неврологом, яка вказала на те, що хвора висловлює скарги на виражене запаморочення, шум в голові, дзвін у вухах. Був встановлений діагноз: психо-органічний синдром і призначене лікування, від якого бабуся відмовлялась, вважаючи, що її бажають ліками отруїти.

04 грудня 2018 року соціальний працівник територіального центру соціального обслуговування Південного району м. Кам`янського відвідав вдома ОСОБА_3 за місцем її помешкання і їй були запропоновані послуги робітників соціального центру, на що вона категорично відмовилась від допомоги, мотивуючи тим, що в неї є син, який їй допомагає і в найближчий час забере її до себе. Цей факт відображений у листі цього центру на заяву його батька - ОСОБА_4 ..

Психічний стан здоров`я його бабусі різко погіршився, коли до неї на початку травня 2019 року приїздила невістка - ОСОБА_5 , яка сповістила, що її син знаходиться в лікарні, в тяжкому стані і запропонувала відвідати сина, можливо востаннє попрощатися з ним. Бабуся відмовилась і зазначила, що в неї було двоє синів, обидва померли і вони чекають коли вона прийде до них.

ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько - ОСОБА_4 помер від раку крові.

Зазначив, що його бабуся померла у віці 89 років, за станом здоров`я вона була хворою людиною, страждала стійким психічним розладом здоров`я , під впливом якого 08 травня 2019 року був посвідчений оспорюваний заповіт, складений від імені його бабусі - ОСОБА_3 , яка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Крім того, як йому стало відомо, його бабуся особисто не підписувала оспорюваний заповіт, це за неї зробили свідки, що необхідно розглядати як доказ того факту, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Пипою А.О. надано відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не доведено і не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про недійсність правочину. Зазначені доводи є суб`єктивною думкою Позивача, яка нічим не підтверджується. Також доводи Відповідача щодо предмету даного спору, повністю спростовують позовні вимоги, що свідчить про необхідність їх врахування судом та надання їм відповідної правової оцінки, з метою забезпечення дотримання основоположних принципів цивільного судочинства. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності Заповіту, в тому числі недієздатності заповідачки, ОСОБА_3 , під час посвідчення Заповіту. Відповідно до ст.44 Закону України «Про нотаріат», обов`язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент посвідчення правочину, в тому числі, Заповіту, значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями вчинює правочин за власною волею чи під стороннім тиском, тобто нотаріус перевіряє правоздатність та обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, вільне волевиявлення, а тільки після цього посвідчує правочин. І відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до п.4, п.5 ст.49 Закону України «Про нотаріат», якщо є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства, або з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулася особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною. Отже, не вбачає підстав ставити під сумнів дії нотаріуса, який посвідчував Заповіт, оскільки під час посвідчення вказаного Заповіту нотаріус дотримався всіх норм закону: встановив особи Заповідача, особу яка підписала Заповіт, особи свідків, перевірив дієздатність всіх осіб, виклав текст Заповіту зі слів та на прохання заповідача загальноприйнятим технічним засобом на нотаріальному бланку та після підписання Заповіту посвідчив його. Після посвідчення Заповіту була проведена державна реєстрація Заповіту у спадковому реєстрі, згідно до вимог чинного законодавства. Заповіт складений заповідачкою на користь Відповідачки, відповідає всім вимогам діючого на той час законодавства, так як виготовлений з використанням загальноприйнятого технічного засобу (за особистим проханням заповідача, про що зазначено в тексті Заповіту), тобто складений у письмовій формі. У тексті Заповіту зазначається місце та час його посвідчення, а саме: «Ми свідки: гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зачитали цей заповіт вголос у присутності нотаріуса та заповідача в приміщенні Першої кам`янської державної нотаріальної контори за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Медична, буд. № 3, о 14 год. 20 хв. Та поставили свої підписи на ньому». У тексті самого Заповіту вказано, що «У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 та її особистим проханням заповіт підписаний ОСОБА_8 ». Нотаріусом, особу ОСОБА_8 , яка підписала Заповіт у присутності свідків і нотаріуса було встановлено, її дієздатність перевірена, про що зазначено в посвідчувальному написі нотаріуса на Заповіті. Нотаріусом, особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Щодо посвідчувального напису нотаріуса на Заповіті, який на думку Позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства України, зазначає наступне: Відповідно до п. 3 Глави 10 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5, «Вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за Формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613». Як вбачається із Заповіту встановлена законодавцем Форма посвідчувального напису відповідає вимогам чинного законодавства. Посилання Позивача на те, що необхідно визнати заповіт недійсним, оскільки волевиявлення Заповідачки не було вільним і не відповідало її волі, та протягом свого життя бабуся висловлювала наміри залишити належну їй квартиру у спадщину своєму сину - ОСОБА_4 або Позивачу, як єдиному онуку та не повідомляла про той факт, що має наміри заповідати, а також що заповіла належне їй майно сторонній людині, що була неадекватною, є безпідставними та неправдивими, оскільки Заповідачу законом надано право складати Заповіт на користь будь-якої фізичної особи, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 України). Реалізуючи право на Заповіт, заповідач має можливість заповідати майно будь-яким особам, на свій розсуд визначати частки спадкоємців у спадщині, позбавити спадщини одного, кількох чи всіх спадкоємців за законом зазначаючи причини такого позбавлення, а також включити до заповіту розпорядження, передбачені ст. 1235 ЦК України, скасувати або змінити заповіт. Таким чином, право заповідача на призначення спадкоємців є абсолютним, яке не залежить від волі інших осіб. Також, позивачем на підтвердження того, що волевиявлення заповідачки не було вільним і не відповідало її волі, зазначається, що він є інвалідом І А групи з дитинства (дитячий церебральний параліч), потребує стороннього постійного догляду, не має можливості самостійно пересуватись та не може сам себе обслуговувати. Крім того зауважує, що його батько - ОСОБА_4 , (померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у 2013 році був травмований, переніс тяжку черепно-мозкову травму, був інвалідом II групи, в період з лютого 2019 року по день смерті постійно знаходився на лікуванні та за станом здоров`я також потребував постійного стороннього догляду. Звертає увагу суду, що дані обставини, на які посилається Позивач, начебто як на підставу підтвердження того, що волевиявлення Заповідачки не було вільним і не відповідало її волі, не мають жодного значення по суті даної справи. А зазначені вище обставини, тільки підтверджують той факт, що ні батько Позивача, ні сам Позивач не мали змоги приймати участь у житті Заповідачки, приїздити до неї, надавати допомогу, як фізичну так і матеріальну, доглядати за нею, а відповідно і не здійснювали зазначених дій. З невісткою, ОСОБА_5 , у Заповідачки склалися неприязні стосунки. Перебуваючи у досить похилому віці, ОСОБА_3 , потребувала постійного стороннього догляду, піклування, допомоги, тому Відповідачка, яка проживає по сусідству, взяла весь тягар по утриманню та піклуванню за Заповідачкою на себе, на її власне прохання та у відповідності із власними моральними принципами. Купувала їй необхідні речі, продукти харчування і ліки, відвозила до лікарів, допомагала із готуванням їжі, пранням, прибиранням, виконувала іншу хатню роботу по господарству, допомагала їй проводити особисто гігієнічні процедури, підтримувала Заповідачку морально, адже вона була позбавлена уваги, допомоги, тепла близьких їй людей та почувала себе непотрібною та одинокою, що підтверджується її власноручно написаними листами. Можливо таке дбайливе ставлення до неї зі сторони саме Відповідачки і спонукало померлу саме так розпорядитися своїм майном на випадок смерті. Щодо стану здоров`я Заповідачки, Позивач зазначає, цитую: «В останні роки свого життя, в т.ч. на дату складання Заповіту, бабуся постійно хворіла. Раніш у 2012 році, а потім - у 2016 році у неї стався 2 рази інсульт судин головного мозку, на фоні яких стан здоров`я погіршився, вона стала забуватися, не пам`ятати своїх дій, висловлювати бредові ідеї. Також Позивач зазначає, що 14 травня 2018 року, бабусю обстежила дому терапевт, яка зробила запис про те, що пацієнтка не впізнає хто заходить до квартири, скаржиться, що їй необхідно вмерти, вона паралізована, невістка погана, діти все вкрали. Лікар зазначила, що в кімнаті на столі розкладені кухонні приналежності (виделки, ножі, ложки), в кутку складені деякі речі. Хвора пояснила, що так потрібно, щоб у неї нічого не покрали. Після обстеження лікар встановила діагноз: ішемічна хвороба серця, дифузний атеросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Хвора періодично неадекватна, рекомендована консультація психіатра і невролога, потребує стороннього догляду, допомоги соціальної служби. 15 травня 2018 року бабуся була оглянута неврологом, яка вказала на те, що хвора висловлює скарги на виражене запаморочення, шум в голові, дзвін у вухах. Був встановлений діагноз: психо-органічний синдром і призначено лікування, від якого бабуся відмовлялась, вважаючи, що її бажають ліками отруїти.» Крім того, Позивач зазначив, що за станом здоров`я бабуся була хворою людиною, страждала стійким психічним розладом здоров`я, під впливом якого 08 травня 2019 року був посвідчений оспорюваний заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , яка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керуватися ними. Наголосила, що жодних доказів (медичних довідок, виписок тощо), які б підтверджували: відвідування та огляд Заповідачки лікарями; стан здоров`я хворої; наявність хвороб, якими страждала Заповідачка, які б могли вплинути на рівень її свідомості, адекватності, а також той факт, що на момент складання заповіту Заповідачка не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, була недієздатною, приймала ліки, які могли впливати на її свідомість Позивачем не надано. Зі свого боку, також зауважила, що дії Заповідачки, а саме: «в кімнаті на столі розкладені кухонні приналежності (виделки, ножі, ложки), в кутку складені деякі речі. Хвора пояснила, що так потрібно, щоб у неї нічого не покрали» є цілком зрозумілі, а переживання Заповідачки не були безпідставні, адже у 2018 році син Заповідачки, ОСОБА_4 (який зловживав спиртними напоями) разом з невісткою, ОСОБА_5 , прийшли до квартири Заповідачки та забрали її паспорт, документи на квартиру та гроші в розмірі 30000,00 гривень. За даним випадком, за проханням ОСОБА_9 , сусідка ОСОБА_10 (мешкає: АДРЕСА_4 ) звернулась до поліції, що підтверджується Висновком про результати звернення від 17.04.2018 року, наданим дільничним офіцером поліції СП Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, ОСОБА_11 та Листом Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області №5994 від 20.04.2018 року. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 вимушена була відновлювати документи та за допомогою звернулась також до Відповідачки. У травні 2018 року ОСОБА_3 разом з Відповідачкою відновили всі вкрадені документи. Даний факт підтверджують саме нові документи, які є в наявності у Відповідачки, а саме: - Паспорт ОСОБА_3 № НОМЕР_5 , виданий 1220 від 31.05.2018 року; - Картка платника податків ОСОБА_3 , видана Кам`янською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2018 року; - Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , виданий Південним РВ у м. Кам`янське ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.06.2018 року (дата внесення до Реєстру: 15.05.2018року); - Відповідь ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 619 від 29.05.2018 року; - Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виданий ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 30.05.2018 року; - Дублікат Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 25січня 2002 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4-229, виданий державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 14 червня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-169. Зазначила, що медична картка ОСОБА_3 містить наступні записи лікарів: - 02.01.2018 року/Терапевт на дому: «Жалобы на слабость, периодическую отдышку, недомагание. Общее состояние: относительно удовлетворительное. Рекомендовано: диета 10 и приём медицинских препаратов»; - 11.01.2018 року/Терапевт: «Боли в ногах, на голенях резкое покраснение. Рекомендовано: консультация хирурга, психиатра»; - 12.01.2018 року/Хирург: «Жалобы на периодические боли в н/конечностях, отеки, похолодание н/конечностей. Обследовано: н/конечности бледные, холодные на ощупь. Пульсация на всех сигментах ослаблена. В системе БПВ, МПВ варикозное расширение вен. На голенях трофические нарушения, язвы до 1,5 см. с незначительной гиперемией. Болезненность по ходу суставных щелей коленных и тазобедренных суставов.»; - 02.02.2018 року/Психіатр на дому: «Пациентка дома, передвигается самостоятельно. Жалобы сематического характера, к психиатру жалоб не вызывает. На учете врача - психиатра не состоит. Псих статус: к контакту доступна. Ориентирована верно в собственной личности, месте, времени. Фон настроения: ровный, память и інтелект возрастные. Сама готовит обед, ходит в магазин, помагают соседи, сон и апетит достаточный. В семье конфликтная ситуация, не хочет разговаривать в присутствии невестки и сына. На момент осмотра без агрессивных суицидных тенденций, без продуктивной психосоматики.»; - 28.03.2019 року/Сімейний врач: «Жалоб нет. Состояние удовлетворительное.» Отже, аналізуючи медичну картку ОСОБА_3 , можна дійти висновку записи лікарів щодо її недієздатності, неадекватності, наявності психічних розладів її здоров`я, можливих хвороб, які б могли вплинути на рівень свідомості і свободу волевиявлення та якимось чином підтверджували б, що Заповідачка на момент складання Заповіту не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними відсутні. Враховуючи вищевикладене, вважає необхідним резюмувати викладену позицію Відповідача та зазначити, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підставі, яких можна визнати спірний Заповіт недійсним. Твердження Позивача ґрунтуються на припущеннях та невірному розумінні спірних правовідносин.

Представник третьої особи: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши сторони у справі та їх представників, а також дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд, не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

В судовому засіданні судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.12.2019 року Південним районним у місті Кам`янське відділом державної

реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 768.

ОСОБА_3 була рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконкомом Булахівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 22.

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 виданого 20.05.1983 року Ленінським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1716, в графі батько зазначено ОСОБА_4 , в графі мати ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.05.2019 року, виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер - ОСОБА_4 , актовий запис № 1049.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 25 січня 2002 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М. за реєстром № 4-229 і зареєстрованому в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 14.02.2002 року за реєстром № 21792.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 18.01.2002 року спадкова квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з однієї житлової кімнати площею 19,3 кв.м., кухні - площею 5,7 кв.м., вбиральні - 3,2 кв.м., коридору - 3,5 кв.м., балкону - 0,8 кв.м. Загальна площа квартири - 33,2 кв.м., житлова площа - 19,3 кв.м.

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської нотаріальної контори Хилько Л.А. із заявою за реєстром № 2-712 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 для направлена її до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, яка 12 грудня 2019 року була отримана вказаною нотаріальною конторою та зареєстрована за № 2346, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 900/2019.

Із заповіту від 05.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в зв`язку із хворобою зору та особистим проханням ОСОБА_3 заповіт підписаний ОСОБА_8 та у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, щодо всього свого майна, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їйу буде належати на день смерті, і на що ОСОБА_3 за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 .. Текст заповіту прочитано ОСОБА_3 особисто вголос, його зміст та умови відповідали дійсним намірам ОСОБА_3 .. Заповіт записано Державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області зі слів ОСОБА_3 , у зв`язку з її хворобою зору та того, що вона не може особисто підписати текст заповіту, за її дорученням, в її та присутності нотаріуса, текст заповіту підписано ОСОБА_8 .. Заповіт до підписання прочитаний уголос свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Особу заповідача встановлено, їїо дієздатність перевірено. Особи свідків та ОСОБА_8 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса встановлено, їх дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №1-865.

Обставини захворювання ОСОБА_3 підтверджуються Медичною амбулаторною карткою, в якій містяться записи про захворювання ОСОБА_3 з 2012 року, та встановлено діагнози: дифузний атеросклероз, кардіосклероз, церебросклероз, Гіпертонічну хворобу II ст., ДЕП (дисциркуляторна енцефалопатія) ІІ-ІІІ ст.

Листом Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області №46.1/7/5529 від 25.05.2020 року повідомлено, що 30.03.2019 року о 14-00 годині надійшло повідомлення про те, що біля будинку №105 по проспекту Свободи гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , виявила загублену жінку, яка не може назвати свої дані, у якої можливі провали в пам`яті. Виїздом на місце було встановлено особу ОСОБА_3 , 1930 р.н., було здійснено поліцейське піклування та супроводжено останню до місця її мешкання.

Згідно відповіді КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ДОР» на адвокатський запит від 09.06.2020 року, 18.04.2019 року о 13:41 був здійснений виклик швидкої медичної допомоги, встановлений діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія III. Гіпертонічна хвороба з наслідками перенесеного інсульту. В карті виїзду швидкої медичної допомоги зафіксовано: «Привід для виклику: втрата свідомості; Скарга на неадекватність, періодично зве померлого сина...».

Згідно Посмертного епікризу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була госпіталізована в КЗ КМЛ №4 ДОР в т.в. ШМД в крайньо тяжкому стані з д/зом: Дисциркуляторна енцефалопатія на фоні ЦА, виражений психоорганічний с/м з двобічною пірамідною недостатністю. Анамнез захворювання: 16.08.2019 р. була викликана ШМД додому, оглянута. Хворіє на протязі багатьох років. Погіршення стану зі слів знайомих з 15.08.2019 р. Об-но: Шкіряні покрови бліді, на тілі чисельні садна, особливо на н/к (нижні кінцівки)...

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 25.05.2022 року проведеного Дніпровською філією СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», в підсумках якої зазначено ОСОБА_13 на момент складання заповіту 08 травня 2019 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторна енцефалопатія). За своїм психічним станом вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що вона є лікарем-терапевтом. На той час працювала лікарем терапевтом спеціалізованої медико-санітарної частини №8 МОЗ України. ОСОБА_3 була її пацієнткою. Стан її починаючи з 2016 року, як вперше вона побачила ОСОБА_3 2016-2017 роки спостерігалась до 8 жовтня 2018 року, до моменту, коли закрили частину, після цього її спосперігав хтось інший з лікарів, але вона не знає хто саме; постійно були виклики до покійної ОСОБА_3 , діти викликали, іноді вона сама могла викликати лікаря через реєстратуру, в поліклініці була один єдиний раз (те що пам`ятає свідок) можливо була не раз, але вона не знає; кардіограму проходила; потім ОСОБА_3 була вдома; і в ті моменти коли почались проблеми у покійної, що спочатку було більш-менш, але були скарги на біль у серці, слабкість, підтримували її, а в подальшому з кожним разом ставало гірше і гірше; могли прийти до покійної, а в неї все розкидано, казала, що не рухається, що після інсульту, їй пропонували допомогу, а покійна говорила що їй нічого не треба, вона не рухається зовсім. Вона запитувала в покійної, чому лежать капці на столі і все інше; померлу консультував хірург, були проблеми з ногами, були рани, призначали покійній консультації невропатолога і порадили психіатра; у покійної хвороба прогресувала, як була після 8 жовтня 2018 року не знає, але коли востаннє була у покійної з нею майже не можливо було розмовляти, вона не розуміла що і як, покійна зовсім втратила розум не орієнтувалась в часі. Від лікування відмовлялась, відмовлялась пити таблетки. На її думку ОСОБА_3 була недієздатною, оскільки вона могла взяти і сходити в туалет прямо на килим, вона не розуміла, що робить; нормальна людина так поводити себе не може на її думку. В березні 2017 або 2018 року не пам`ятає точно, коли вона була у ОСОБА_3 то приїхали невістка з сином, то ОСОБА_3 говорила, що онук приїхав з радістю, але тільки вона не могла його впізнати, потім знову була зміна настрою. Покійна на її думку була неадекватною і з кожним разом все це посилювалось. Призначала препарати для підтримки серця, гіпотезійні, та препарати які розріджують кров. Препарати які впливають на свідомість не мають права призначати. До психіатра покійну направили на консультацію, а ті в свою чергу мали поставити покійну на облік, бо дільничному лікарю сказали, що така пацієнта була, і щоб вони це знали, сповіщалось телефонограмою. У дільничного лікаря вона на обліку не була, мала бути в лікарні №1 на обліку, бо вони сповістили, що покійну поставили на облік. У покійної була язва, хірург її оглядав, перев`язування приходили до неї робити. За викликом.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні пояснила, що 30.03.2019 року зайшла в під`їзд будинку АДРЕСА_5 , відкрила двері під`їзду, побачила бабусю, яка була в нічній сорочці і запитувала де її дім, вона допомогла шукати, в обличчя бабусю знала, але не знала в якій квартирі саме вона проживає, вона зрозуміла, що у бабусі проблеми з пам`яттю, в першу чергу вона хотіла звернутись до управляючої будинком ОСОБА_2 , але двері не відкривали, ходили шукали квартиру хвилин 40, двері ніхто не відчиняв, вона запропонувала бабусі викликати швидку, але бабуся відмовилась, бабуся не реагувала на її питання, ОСОБА_2 відчинила двері вже коли приїхала поліція, тоді поліція бабусю забрала. Бабуся просто не пам`ятала де її будинок, не називала себе, бо до останнього не пам`ятала де живе, була адекватною, але нічого не пам`ятала, одягнута була у нічну сорочку, після того як квартира знайшлась вона в квартиру не заходила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він є працівником поліції, який приїхав на виклик, у зв`язку із повідомленням в поліцію про загублену жінку, коли вони приїхали на виклик то побачили бабусю ОСОБА_3 , яка була в нічній сорочці та вела себе дивакувато, однак, коли відчинили двері тамбуру ОСОБА_3 пішла саме до дверей своєї квартири, була частково при пам`яті.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером на станції швидкої допомоги в складі кардіоревматологічної бригади, приїздила по виклику у зв`язку із втратою свідомості, коли приїхали, то побачили ОСОБА_3 , яка проявляла неадекватну поведінку, періодично кричала та гукала померлого сина. Їй було поставлено діагноз дисциркуляторна енцефалопатія 3 стадії, гіпертонічна хвороба після перенесеного інсульту. Вони надали допомогу ОСОБА_9 зробили укол, також застосували препарат для заспокоєння пацієнтки. Діагноз встановлювався за оглядом пацієнта та медичної картки.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 знає 27 років, оскільки ОСОБА_2 з 2020 року багато разів привозила ОСОБА_3 на дачу в літній період, а вона є сусідкою по дачі. Вона декілька разів вимірювала ОСОБА_3 тиск, читала книжки, при розмові остання усвідомлювала свої дії, була адекватною. Про заповіт вона дізналась, коли ОСОБА_3 була в лікарні у зв`язку із погіршенням самопочуття. Чи могла ОСОБА_3 самостійно писати, їй невідомо, підтвердила той факт, що ОСОБА_3 могла самостійно пересуватись та була зрячою.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що був свідком при складанні заповіту, погодився тому, що ОСОБА_2 йому повідомила, що буде доглядати ОСОБА_3 до її смерті, і щоб потім отримати її квартиру у спадок, заповіт читав у нотаріуса саме він, бо так попросила ОСОБА_3 , через те, що погано бачить. Під час складання та посвідчення заповіту у нотаріуса разом із ним ще було два свідки, це ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .. Нотаріус запитувала у ОСОБА_3 чи розуміє вона все те, що відбувається, на що остання відповіла позитивно, поводила себе ОСОБА_3 спокійно та адекватно. Заповіт був підписаний ним та його дружиною ОСОБА_8 .. До нотаріуса їхали разом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , він та ОСОБА_8 .. Заповіт почали складати лише тоді, коли вони всі зібрались. ОСОБА_3 особисто заповіт не підписувала, бо бачила дуже погано і в неї дуже сильно тремтіли руки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що була свідком при складанні в травні 2019 року, зачитувані та підписанні заповіту. Підписувала заповіт саме вона, бо ОСОБА_3 погано бачила та у неї дуже сильно тремтіли руки. ОСОБА_2 вона знає дуже давно, так як вони подруги. ОСОБА_3 знала, як сусідку ОСОБА_2 , за якою остання доглядала та допомагала їй. У нотаріуса їх було п`ятеро: три свідки це вона, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , також була ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ..Нотаріус в їх присутності питав у ОСОБА_3 , чи вона розуміє стосовно того, що відбувається, на що остання відповіла позитивно. Стан ОСОБА_3 був адекватний, вела себе спокійно, на неї ніхто не тиснув, вона все розуміла. З проханням до нотаріуса, стосовно складання заповіту звернулась саме ОСОБА_3 , що хоче квартиру, яка їй належить заповісти ОСОБА_2 .. Організацією поїздки до нотаріуса займалась ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 є рідною сестрою його діда. За життя вона мала дуже тяжкий та складний характер. Спілкувались вони з нею часто. ЇЇ невістка, син раз на місяць завжди приїжджали до неї. Останній раз він ОСОБА_3 бачив у 2019 році. Самотньою або покинутою вона ніколи не була, оскільки всі рідні з нею спілкувались. За життя ОСОБА_3 він від неї ніколи не чув, щоб вона хотіла віддати свою квартиру якійсь сторонній людині. Іноді поведінка ОСОБА_3 була неадекватною, вона могла їм писати дивні листи. В додаткових коштах на своє утримання ОСОБА_3 ніколи не потребувала, оскільки їй вистачало її пенсії та вона мала кошти від проданої дачі.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона була останнім сімейним лікарем у ОСОБА_3 , з якою заключила договір в березні 2019 року. Вона ОСОБА_3 оглядала всього лише один раз, 02.07.2019 року, коли приїхала до неї додому за викликом, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Викликали її сусіди ОСОБА_3 , бо вона була в тяжкому стані: мала набряки, високий тиск, задуху, тому вона прийняла рішення про госпіталізацію ОСОБА_3 , оскільки остання проживала сама. під час огляду ОСОБА_3 була спокійною, адекватною, спокійно відповідала на всі питання, на обліку у лікаря психіатра не перебувала, розуміла хто вона, на поганий зір не скаржилась, руки не тремтіли, пересувалась самостійно в межах квартири, могла писати. Вдома у ОСОБА_3 було чисто та порядок. Ліки, які можуть впливати на психічний стан ОСОБА_3 не приймала.

Згідно з вимогами частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тобто вчиняючи правочин, фізична особа повинна усвідомлювати значення своїх дій та мати можливість керувати ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини установлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяви про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її.

Приписи ст. 1266 ЦК України передбачають, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За приписами ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

У пунктах 1, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи; відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено такі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1)в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2)складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3)складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Згідно з вимогами ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, за своєю правовою природою відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання його недійсним, при цьому правові наслідки недотримання цієї вимоги закону передбачені статтями 229 - 235 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч.1 ст.225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Об`єктом посмертної судово-психіатричної експертизи є виключно матеріали справи та медична документація.

Важливо відзначити, що у ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. визначена презумпція психічного здоров`я, сутність якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що системний аналіз норм цивільного кодексу свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 25.05.2022 року проведеного Дніпровською філією СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», комісією експертів зроблено категоричний висновок про те, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 , на момент складання заповіту 08 травня 2019 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторна енцефалопатія), за своїм психічним станом вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 08 травня 2019 року.

Зазначений висновок суд оцінює як обґрунтований, чіткий та однозначний, який не містить суперечливих заключень і дає ствердні, повні відповіді на усі питання, поставлені судом перед експертизою.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з аналізу наведених норм права, з урахуванням висновку експертизи, суд доходить висновку, що ОСОБА_13 в момент вчинення (складання) заповіту 08.05.2019 року не мігла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 08 травня 2019 року від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 23 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Л.О.Бистрова