Провадження 2-п/522/32/23
УХВАЛА

13 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року у справі № 522/24953/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, інфляційних нарахувань, та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/24953/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, інфляційних нарахувань, та трьох відсотків річних.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено.

25 січня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по вказаній цивільній справі, яка передана головуючому разом із матеріалами справи 09 лютого 2023 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2023 року заяву прийнято до розгляду.

В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що з таким рішенням відповідач не може погодитись, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки його не було сповіщенно належним чином. Вказує, що обставини справи встановлені не в повному обсязі. Відповідач вважає, що він не є стороною Договору, відповідач не є споживачем електричної енергії.

Позивач надав власні заперечення щодо заяви. Вказав, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач знав про розгляд справи. Щодо посилань відповідача, що він не є отримувачем послуг позивач зазначає, що відповідач фактично користувався послугами з електропостачання, про що свідчить нарахування пільги на ім`я відповідача, яка закріплена за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

В судове засідання призначене на 13 березня 2023 року з`явився представник заявника ОСОБА_2 та представник позивача Албул В.С. Представник заявника наполягав на задоволенні заяви. Представник позивача заперечував проти задоволення заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законодавець для скасування заочного рішення суду передбачає сукупність умов, а саме неявка в судове засідання з поважних причин та істотне значення доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивача було задоволено.

Для перегляду судом заочного рішення необхідна наявність усіх підстав для перегляду передбачених ч.1 ст. 288 ЦПК України, які у заяві відповідача про перегляд заочного рішення відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином сповіщений про час розгляду справи. Відзиву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило (а.с. 36,49).

Згідно матеріалів справи, а саме а.с. 36, вбачається, що відповідачем отримано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду від 04.01.2022 року. В подальшому поштова кореспонденція, відправлена на адресу реєстрації відповідача, поверталась до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд враховує, що заявником не додано належних доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору та які не були відомі суду підчас задоволення заочного рішення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до ч. 3ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо остаточності рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, а значить заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.4,12, 13,76, 258-261, 287 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року у справі № 522/24953/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, інфляційних нарахувань, та трьох відсотків річних.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення даної ухвали (ч.4 с. 287 ЦПК України).

Суддя А.В. Науменко