Справа № 368/1261/22
Провадження № 2/368/189/23
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"07" лютого 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у судовому засіданні в місті Кагарлику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлових приміщень, -, -

встановив :

Позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування 6/13 житлового будинку від 22.10.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-1715 та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2020 року щодо підтвердження права власності позивача на 6/13 частки житлового будинку; договором купівлі-продажу 7/13 частки житлового будинку від 29.07.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 474 та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2020 року щодо підтвердження права власності позивача на 7/13 частки житлового будинку.

У вказаному будинку також зареєстрований відповідач.

Оскільки відповідач з 2021 року не проживає у вказаному будинку, його особисті речі в будинку відсутні, проте залишається бути зареєстрованим, що спричиняє незручності, перешкоджає в повній мірі користуватися і розпоряджатися позивачці її майном, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що відповідач з 2018 року зареєстрований у її будинку. З 2021 року його місце проживання та перебування не відоме, а тому просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на сайті Кагарлицького районного суду Київської області було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання, що відповідає вимогам ст. 128 ч.11 ЦПК України, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування 6/13 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 22.10.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-1715 та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2020 року (індексний номер витягу: 224576588) щодо підтвердження права власності позивача на 6/13 частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; договором купівлі-продажу 7/13 частки житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 29.07.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 474 та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2020 року щодо підтвердження права власності позивача на 7/13 частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_2 , в родинних стосунках сторони не перебувають.

ОСОБА_2 з 2021 року за місцем реєстрації не проживає, до будинку не з`являлася, спільного господарства з ОСОБА_1 не веде, його особистих речей в будинку, господарських будівлях і спорудах та на території домоволодіння немає, за комунальні послуги не сплачує.

Згідно акта депутата Кагарлицької міської ради від 23.11.2022 року, ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з вересня 2021 року. Особисті речі та предмети домашнього вжитку у будинку та на території домогосподарства немає, участі у веденні спільного господарства з моменту переїзду до іншого місця проживання ОСОБА_2 не приймає, за комунальні послуги не платить. Теперішнє місце проживання ОСОБА_2 не відоме.

Проте, відповідач залишається бути зареєстрованим у житловому будинку, який належить позивачці, що порушує її права як власника будинку.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі № 638/13030/13-ц від 25 липня 2018 року, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Припинення права користування житлом у колишнього власника тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. При цьому попередня вимога про виселення зі сторони Позивача не є обов`язковою.

Дане стверджується також копіями паспорта, свідоцтва про шлюб, договору дарування 6/13 частки житлового будинку від 22.10.1998 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2020 року, договору дарування 7/13 частки житлового будинку, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою № 806 про зареєстрованих осіб у житловому будинку, актом депутата Кагарлицької міської ради від 23.11.2022 року.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_2 в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2021 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А тому, суд вважає доведеним, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням згідно ст.71,72 ЖК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2023 року.

Суддя Т.Є. Іванюта.