Справа №752/3530/22 Головуючий в суді І інстанції Хоменко В.С.
Провадження № 22-ц/824/1120/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання договору та додаткової угоди частково недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому вказувала, що 28.07.2018 року між нею та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» було укладено договір про надання фінансового кредиту № /128419, за яким їй було надано грошові кошти у сумі 3500 грн строком на 30 днів, до 22.08.2018 року під 693,5% річних від суми Кредиту в розрахунку 1,9% (процентів) на добу кожний день користування Кредитом, згідно з Графіком розрахунків, що міститься Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту.

Позивач вважав, що положення договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 року, є такими, що містять несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, якими встановлено обов`язок позивача сплачувати проценти та пеню, що в цілому перевищує 50 % вартості наданих кредитних послуг.

22.08.2018 року між нею та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» було укладено додаткову угоду №2 до Договору про надання фінансового кредиту від 24.07.2018 року, якою сторони погодили продовжити строк дії Договору про надання фінансового кредиту №/128419 від 24.07.2018 року на термін 30 днів. У зв`язку з продовженням строку дії Договору, Позичальник зобов`язався здійснити повернення Кредиту відповідно до умов зміненого графіка розрахунків. Вказаною додатковою угодою встановлено фіксовану процентну ставку за день користування у розмірі 1,9 %.

На підставі викладеного, просила суд визнати недійсними пункти 1.3., 4.3. Договору про надання фінансового кредиту № /128419, укладеного 24.07.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»; визнати недійсним пункт графіку розрахунків додатку № 1 від 24.07.2018 року до договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 року, яким встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 1,9% за день користування; визнати недійсним пункт графіку розрахунків додаткової угоди № 2 від 22.08.2018 року до договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 року, яким встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 1,9% за день користування; стягнути з відповідача на її користь витрати па правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції не врахував, що максимальний розмір пені згідно п.4.3 Договору становить 500 відсотків від суми кредиту, що в десять разів перевищує максимальний розмір пені, встановлений п.5 ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», а встановлений п.1.3 Договору розмір відсотків перевищує половину розміру кредиту, що явно є несправедливими та недобросовісними та порушують права споживача фінансових послуг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення Договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 року та Додаткової угоди № 2 до Договору ОСОБА_1 визнавала їх умови прийнятними для себе, заперечень щодо змісту таких договорів не мала, зміст правочинів не суперечить нормам чинного на момент укладання договору законодавства та містить всі істотні умови, передбачені законом для такого виду договорів, в ньому відсутні несправедливі умови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» 28.07.2018 року було укладено договір про надання фінансового кредиту № /128419, за яким позивачу було надано грошові кошти у сумі 3500 грн. строком на 30 днів, до 22.08.2018 року під 693,5% річних від суми Кредиту в розрахунку 1,9% (процентів) на добу кожний день користування Кредитом, згідно з Графіком розрахунків, що міститься Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту (а.с.15-20).

В подальшому 22.08.2018 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до Договору про надання фінансового кредиту від 24.07.2018 року, якою сторони погодили продовжити строк дії Договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 па термін 30 днів (а.с.21-23).

У зв`язку з продовженням строку дії Договору, Позичальник зобов`язався здійснити повернення Кредиту відповідно до умов зміненого графіка розрахунків. Вказаною додатковою угодою встановлено фіксовану процентну ставку за день користування у розмірі 1,9 %.

У відповідності до п. 3.1.4. Договору про надання фінансового кредиту № /128419.від 24.07.2018 р., Товариство мас право без згоди Клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі.

Листом № 17/05/а-3-1 від 17.05.2019 року, відповідач повідомив позивача що відповідно до пункту 3.1.4 Договору про надання фінансового кредиту № /128419.від 24.07.2018 р., Товариство поступається своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони - Кредитодавця за цим Договором. (а.с.13).

Таким чином ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» 25.04.2019 року відповідно до Договору відступлення прав вимоги № ЕМ-3 відступило право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 7128419 від 24.07.2018 р., укладеного між Товариством та ОСОБА_1 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» і такі дії відповідача відповідають укладеному сторонами п. 3.1.4. Договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 р.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 619/130/16-ц (провадження № 61-20042св18).

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час укладення Договору про надання фінансового кредиту № /128419 від 24.07.2018 року та Додаткової угоди № 2 до Договору ОСОБА_1 визнавала їх умови прийнятними для себе, заперечень щодо змісту таких договорів не мала, зміст правочинів не суперечить нормам чинного на момент укладання договору законодавства та містить всі істотні умови, передбачені законом для такого виду договорів, в ньому відсутні несправедливі умови.

Доводи апеляційної скарги співпадають з доводами позивача, наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: