Справа № 703/4285/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Климовича Д.О.

учасники справи:

представника позивача Гравченко І.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

встановив:

КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є постачальником теплової енергії до будинку, в якому знаходиться квартира відповідача. Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно з вимогами нормативно-технічних документів, а відповідач, в свою чергу, зобов`язаний щомісячно розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Однак відповідач не сплачує за надані послуги, в зв`язку з чим має заборгованість з лютого 2018 року по березень 2021 року, яка складається з основного боргу за опалення в сумі 14683 грн. 89 коп., інфляційних витрат 2139 грн. 75 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 921 коп. 63 коп. та 79 грн. 50 коп. пені (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06 лютого 2023 року).

Оскільки відповідач в добровільному порядку плату за отримані послуги не здійснює, просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення житла за вказаний період та судові витрати по справі.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов та позовні вимоги підлягають відмові в повному обсязі на підставі, вказаних позивачем норм законів України та ЦПК та наступних обставин справи.

В зв`язку з відсутністю будь-яких цивільних чи господарських відносин, чітко регламентованих наявністю договора про надання послуг з теплопостачання між позивачем та КП «Смілакомунтепленерго» та відповідачем ОСОБА_2 , а відтак і відсутністю предмету спірних правовідносин між позивачем та відповідачем для розгляду в суді.

Згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанов Кабміну прийнятих на виконання цього закону, коло і кількість потрібних громадянину комунальних послуг та виконавців послуг, в тому числі і послуг з теплопостачання, визначається не рішенням органу місцевої влади по закріпленню за споживачем постачальника послуг, а самим громадянам власникам житла. Ніхто не має права нав`язувати власнику житла потенційному споживачу послуг своє рішення як про надання певної послуги, постачальника послуг, умови надання послуг на свій розсуд, або зобов`язувати його приєднуватись до умов постачальника у визначеному їм варіанті та умовах надання послуг, як на це вказує позивач.

На час подачі позову до суду, розгляду його в суді і в період висунутих позивачем позовних вимог, діють норми ст.12 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», в якій чітко вказано, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, тобто практично реалізація житлово-комунальних послуг відповідно оплати цих послуг можлива лише за умови укладення договорів про надання таких послуг за правилами, визначеними вищеозначеним законом України, які не передбачають ніяких виключень по наданню житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з теплопостачання населенню чи будь-кому іншому на бездоговірній основі, на підставі інших документів та механізму їх оплати на користь постачальника послуг в даному випадку позивачу без наявності договори на постачання житлово-комунальних послуг та актів виконаних робіт, підписаних сторонами, які уклали такий договір, неможливо зробити проплати ні через казначейство, ні через банк за надані послуги. Не можна і посилатись при цьому на так звані старі договори приєднання, на які посилається позивач через вищеозначену норму Закону України «Про житлово-комунальні послуги», адже такі договори, як зазначає позивач, мали втратити чинність протягом 5 місяців після введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто до жовтня 2019 року і посилання позивача, що цей термін продовжиться в зв`язку із дією карантину, встановленого Постановою Кабміну, адже таке не відповідає дійсності, карантинні заходи (Ковід-19) почалися запроваджуватись з початком епідемії лише з квітня 2020 року, а не в період до жовтня 2019 року, коли договори приєднання старого зразку втратили чинність. До того ж ці договори приєднання неможливо було застосовувати, як вказує позивач в позові, для укладання договору на теплопостачання з відповідачем, адже як зазначає в позові позивач, відповідно до ч.7 ст.26 ЗУ №1875-ІV, договір про надання послуг з централізованого опалення шляхом так званого приєднання міг застосовуватись лише по відношенню до фізичних осіб, які не є суб`єктом господарювання, а відповідач є зареєстрованим 20 квітня 2001 року суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем. Крім того, не зважаючи на те, що договір від 01 лютого 2018 року був опублікований не на офіційному сайті міськвиконкому, адже КП «Смілакомунтеплоенерго» є комунальним підприємством, як передбачає чинне законодавство, а в приватній на той час газеті «Сміла», і в цій публікації було вказано, що він набуває чинності з дня опублікування 28 лютого 2018 року без надання терміну на приєднання до нього майбутніх потенційних споживачів послуг, відповідачем було подано на адресу позивача у 2018 році дві заяви: одна - про неприєднання до договору по наданню послуг з теплопостачання, а друга - про відмову від послуг з теплопостачання у відповідності до норм Закону України та Постанов Кабміну з поясненням підстав, які в подальшому унеможливлюють відносини між позивачем та відповідачем по наданню послуг з теплопостачання. Цей факт в порядку досудового регулювання, коли відповідач неодноразово повертав квитанції позивачу з вказівкою в письмових заявах на неправомірність його дій згідно норм чинного законодавства, визнавався позивачем.

В позові, у відповідях, позивач посилається на можливість бездоговірного надання послуг і отримання оплати за них на окремі рішення Верховного суду України по окремих справах стосовно різних позивачів та відповідачів, розгляд яких здійснювався стосовно різних обставин, зазначених в цих справах, як нібито узагальнюючу судову практику для суддів нижчих інстанцій, але вказані позивачем судові рішення відносяться до правовідносин та обставин, ухвалені на користь лише окремих осіб, відносно тих обставин та фактів та правовідносин, які були наявними в цих справах, на узагальнюючу практику посилатись уповноважені лише Пленум Верховного суду України або роз`яснення Верховного суду України, до того ж позивачем не враховано, і він не вказує, що ці судові рішення суддів касаційної інстанції розглядались по першій інстанції в судах за період 2015-2018 років до набрання чинності норм Закону України від 09 листопада 2017 року № 2І89-VІ її «Про житлово- комунальні послуги» без врахування цих норм, викладених в пункті 1 відзиву, які не допускають бездоговірних відносин в будь-якій формі при наданні житлово-комунальних послуг та їх оплати, в тому числі і послуг з теплопостачання.

На підтвердження надання послуг з теплопостачання відповідачу та їх оплати, позивач не надав ні актів виконаних робіт по наданню послуг з теплопостачання, підписаних позивачем та відповідачем, ні актів показників лічильників саме в квартирі чи будинку відповідача, підписані споживачем послуг, який одночасно є і співвласником будинку, або підписані хоча б власником будинку, керівником житлового кооперативу «Тясмин», а подав акти, які свідчать про подачу тепла в різні роки в одразу 12 будинків, які є окремими юридичними особами, часто без вказівки на об`єм поданого тепла до кожного будинку і зокрема квартири відповідача, які обслуговує Обслуговуючий кооператив «Сміла», підписані ці акти головою Обслуговуючого кооперативу «Сміла» М.Гончаренко, до функції якого з 2016 року входить лише обслуговування будинків, проведення ремонтних робіт у поточному ремонті будинків та прибирання прибудинкових територій і який не є власником будинків, в тому числі і будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2016 року відмовився від посередницьких функцій в укладанні договорів та оплати за житлово-комунальні послуги, в тому числі і послуг теплопостачання, і який не вніс до своїх тарифів послуги з обслуговування, повірки, ремонту і головне, по зняттю показників з приборів обліку теплової енергії, встановлених на будинок, ці функції і збирання коштів співвласником будинків власників квартир на вищеозначені роботи виконує і повинен виконувати, як вказано позивачем, власник будинку - юридична особа, яка має свого керівника, свою печатку, бланки, рахунки та інші ознаки юридичної особи - це житловий кооператив «Тясмин», який до відповідача жодних претензій не пред`являв. Як видно з доданих до позову актів, жоден з актів про передачу теплової енергії будинку, інколи це буває окремим квартирам, за адресою АДРЕСА_1 , не підписаний і не завірений власником будинку, ні відповідачем, в частині таких актів не вказується навіть об`єм наданих позивачем послуг власнику будинку і окремому співвласнику будинку відповідачу, і відповідно, такі акти, підписані та завірені не уповноваженою на такі дії особою чинним законодавством, не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ надання житлово-комунальних послуг в певних об`ємах саме відповідачу.

Надання якісних послуг з теплопостачання КП «Смілакомунтеплоенерго» відповідачу і відповідно споживання відповідачем таких послуг унеможливлено не тільки через небажання відповідача отримати послуг з теплопостачання, хоча і цього згідно норм чинного законодавства було б достатньо, і не тільки через нерегулярність їх подання та якість, адже позивач, як і його попередній орендар ТОВ «Смілаенергоінвест» в м. Сміла, і це загальновідомий факт відображений в засобах масової інформації на всю державу, опалювальний сезон не триває 6 місяців, як в усіх містах, а близько 4,5 місяця, опалення включають- виключають, коли заманеться, інколи серед зими можуть залишити символічне опалення, щоб труби не замерзли, накрутити щось з тарифами заднім числом, а і через технічні причини, які через відсутність коштів та норми чинного законодавства усунути неможливо. Через те, що частина співвласників будинку встановила електроопалення, індивідуальне газове опалення та інші системи опалення, які встановлювались як кому заманеться, а також через зношеність за засмічення опалювальної системи будинку за адресою: АДРЕСА_1 , якій скоро 50 років, система опалення будинку часто завоздушується, потрібно часто продувати її та промивати по стояку на 5-му поверсі квартира АДРЕСА_2 , а власники спочатку не хотіли це робити часто, і їх це робити не зобов`яжеш, часто відсутні роками в квартирі, адже перебувають па заробітках за кордоном, а коли 2 рази все ж таки капітально прокачали систему, то перший раз вирвало опалювальний кран на бачку, а другий раз щось у них не вийшло чи не так вони відкрили крани, під час проведення ремонтних робіт по підготовці до опалювального сезону і вщент залили дві квартири па 4-му поверсі АДРЕСА_3 та частково його квартиру АДРЕСА_4 . В 76-ій квартирі завдано збитків близько 80 тисяч гривень, 73-ій - на 6 тисяч гривень. Відповідні акти складено ОК «Сміла» та кооперативом «Тясмин». Завдані збитки відмовились відшкодовувати як власники квартири АДРЕСА_2 , де розташований стояк, так і позивач - КП «Смілакомунтеплоенерго», який проводив ці ремонтні роботи.

Тому ті калорії, що відображені в актах, підписаних позивачем та неуповноваженою особою - керівником ОК «Сміла», до квартири відповідача не доходять через вищевказані технічні причини, які неможливо усунути чи відремонтувати, хіба що замінити зношену за 50 років систему опалення будинку і зобов`язати всіх власників квартир, співвласників будинку приєднати їх до системи централізованого опалення, але на перше не вистачає коштів ні у жителів, ні у держави, а на друге норм чинного законодавства, які б зобов`язали всіх жителів це зробити.

Не є правомірними, згідно норм чинного законодавства, і вимоги позивача про стягнення з відповідача чи будь-якого іншого споживача послуг позивача по стягненню з відповідача пені, відсотків за інфляцію, 3-х відсотків річних і т.д., адже для підстав таких вимог та стягнення потрібно мати у відповідності до ст. 12 ЗУ №2189VIII «Про житлово-комунальні послуги» договір між надавачем послуг теплопостачання та споживачем послуг, в якому ці всі стягнення та умови їх застосування прописані, посилання позивача на те, що через карантинні заходи продовжується термін позовної давності по стягненню пені до 3-х років є неправомірними, адже саме Постанови Кабміна, на які посилається позивач, на період карантинних заходів, які тривають вже два роки, і які ще довгий час не закінчуються, забороняється нарахування та стягнення пені за житлово-комунальні послуги на період карантинних заходів, відповідно нарахування пені за останні два роки і вимога їх стягнення є неправомірною.

Не можна також неправомірно поширювати норми цивільно- процесуального кодексу України, передбачені для кредитно-фінансових відносин, які регулюють діяльність кредиторів та боржників по кредитно- фінансових договорах позички, про відшкодування рівня інфляції та 3-х відсотків річних на стягнення коштів по виконанню договорів по наданню житлово-комунальних послуг, в яких такі нарахування та стягнення не передбачено, не передбачено їх стягнення і Законом України «Про житлово- комунальні послуги».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Підтримав заперечення на позовну заяву, викладені ним у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV , який діяв на час спірних правовідносин та відповідно до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у газеті Сміла №9 (1101) від 28 лютого 2018 року опубліковано типовий договір про надання послуг з централізованого опалення.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16).

Наявність договірних відносин між сторонами у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 лютого 2020 року, а отже є споживачем послуг з теплопостачання.

Будинок в якому розташована квартира відповідача оснащений єдиною централізованою системою опалення з приладом комерційного обліку теплової енергії, а отже відповідач є споживачем послуг з надання централізованого опалення та користується наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Надані позивачем письмові докази не спростовують факту надання позивачем послуг з теплопостачання.

Судом встановлено, що у будинку в якому знаходиться квартира відповідача встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, тому нарахування здійснювалося за показаннями приладу обліку.

Відповідач отримував послуги по забезпеченню житла теплом, що вбачається з актів про подачу теплової енергії від 16 листопада 2018 року, 05 листопада 2019 року, 06 листопада 2020 року, складених за участю представника КП Смілакомунтеплоенерго та представника споживача теплової енергії.

Відповідно до вказаних актів, у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Сміла, до будинку, в якому мешкає відповідач, КП Смілакомунтеплоенерго було подано теплову енергію, відповідно з 16 листопада 2018 року, 05 листопада 2019 року та 06 листопада 2020 року.

Згідно із ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, враховуючи положення ст. 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Як встановлено вище, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з централізованого опалення, що підтверджено матеріалами справи.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з наданою позивачем випискою по рахунку з лютого 2018 року по березень 2021 року сума боргу відповідача за надані послуги з централізованого опалення становить 14683 грн. 89 коп.

Окрім того, позивачем також нараховано на вказану суму боргу 3% річних в сумі 921 грн. 63 коп., індекс інфляції за порушення грошового зобов`язання в сумі 2139 грн. 75 коп. та 79 грн. 50 коп. пені.

Загальна сума заборгованості відповідача, з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та пені становить 17824 грн. 77 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. У відповідності до п. 31 Правил у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги виконавець має право нарахувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором. Відповідно до п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житло-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.

Посилання відповідача на те, що акти подачі теплоносія до будинку відповідача підписані не уповноваженою особою ( директором ОК «Сміла ) спростовуються витягом з ЄДРПУО в якому зазначено, що одним із засновників ОК «Сміла» є власники квартир будинку по АДРЕСА_1 , підписантом ( керівником) ОК «Сміла « є Гончаренко М.П. який і підписував відповідні акти. Також суд не сприймає пояснення відповідача про те що він вчасно подав заяву про відмову від укладання договору про надання послуг з теплопостачання з позивачем з огляду на те , що надана до суду копія заяви ( на якій стоіть в оригіналі якийсь підпис вхідного номеру) є неналежним доказом. Так на даній заяві відсутній штамп підприємства прізвище ініціали посадової особи , тощо, на що також звергув увагу представник позивача, зазачивши що такі заяви на адресу позивача не надходили.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на предмет підтвердження наявності у відповідача боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії у вказаному вище розмірі а доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіланні та спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за послуги з централізованого опалення житла, трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції є обґрунтованими, такими, що підтверджуються відповідними доказами, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2270 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» () заборгованість з основного боргу - 14683 грн. 89 коп., інфляційних витрат 2139 грн. 75 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 921 коп. 63 коп., 79 грн. 50 коп. пені та 2270 грн. судового збору, а всього 20094 грн. 77 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення (з дня складання повного тексту).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12 травня 2023 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький