печерський районний суд міста києва
Справа № 2-471/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Новака Р.В. ,

при секретарі судових засідань Бурячок А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на протизаконні дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою і просить визнати дії приватного виконавця Уманець Н.О. направлені на примусову реалізацію квартири у якій зареєстровані малолітні діти без відповідної згоди органів опіки та піклування протиправними, в тому числі, визнати протиправними дії направлені на примусову реалізації квартири, без одночасного надання боржнику (мені) іншого житла протиправними, тобто в порушення ст.. 109 ЖК Української РСР, визнати протиправною та скасувати постанову Уманець Н.О. від 31.03.2021 про залучення працівників Печерського управління полці її ГУНП у м. Києві, у кількості 3х осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, визнати протиправною та скасувати постанову Уманець Н.О. від 14.04.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

26.01.2023 через канцелярію суду заявник подала уточнення до своєї скарги, де просила суд також заборонити приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. вчиняти будь-які дії направлені на примусову реалізацію квартири заявника, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 без попереднього отримання відповідного дозволу від Служби у справах дітей та сім`ї, а також без надання заявнику альтернативного спів мірного житлового приміщення.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено частиною першою статті 447 ЦПК України.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про нього належним чином, заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З моменту отримання виконавчого листа, стягувачем неодноразово робилися спроби виконати судове рішення, однак, враховуючи, що у квартирі зареєстровані малолітні діти та відсутні згоди на відчуження квартири органами опіки та піклування з підстав невідповідності такого відчуження квартири органами опіки та піклування з підстав відсутності у боржника іншого житла для проживання ( ст. 109 ЖК Української РСР), рішення суду не виконувалось.

27.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. розглянуто заяву представника стягувача про примусове виконання, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 62898292, - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95 від 29.05.2007 в сумі 13412856,36 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яка належить боржнику на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки боржника протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно. Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми (1341285,63 грн.).

05.09.2020 від приватного виконавця Уманець Н.О. надійшла вимога щодо надання безперешкодного доступу до квартири АДРЕСА_2 , з метою проведення опису та арешту в рамках виконання рішення суду.

31.03.2021 приватним виконавцем Уманець Н.О. було прийнято постанову про залучення працівників Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві у кількості 3 осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій які були проведені за адресою: 14.04.2021 о 11:00 за адресою - АДРЕСА_3 .

14.04.2021 відповідно до інформації в ЄДРПВ, приватним виконавцем Уманець Н.О. було прийнято постанову про опис арешт та майна, квартири АДРЕСА_2 , загальна площа 93,9 кв.м., житлова площа 38,5 кв.м., на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: призначено відповідальним зберігачем та попереджено його про кримінальну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що вимоги скарги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

За таких обставин, для реалізації предмету іпотеки, приватний виконавець мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Щодо реєстрації неповнолітніх дітей за вищезазначеною адресою, то ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, ця норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Таким чином, законодавством закріплено виключно лише за органами опіки та піклування і службами у справах дітей право на надання дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.

Також, варто зазначити, що Згідно пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 4 абзацу 3 пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Отже, реалізація нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти, здійснюється в тому числі на підставі судового рішення.

Разом з тим, як зазначалось, порядком реалізації арештованого майна визначено, що підставою для примусової реалізації майна боржника, право користування яким мають діти, окрім дозволу органу опіки і піклування є також відповідне рішення суду.

Така умова, зокрема, визначена в п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 та ч. 2, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ст.ст. 48, 50, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з п. 28 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Окрім цього, при дослідженні матеріалів скарги, судом було встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 760/14086/21-ц від 08.12.2021 під головуванням судді Ільєвої Т.Г. було відмовлено в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, за виконавчим листом в рамках цивільної справи №2-471/12.

Суд погоджується з твердженням судді, викладеному у вищевказаній ухвалі, а саме з тим, що приватним виконавцем не було запропоновано суду альтернативного співмірного жилого приміщення для боржника та неповнолітніх дітей, з метою недопущення порушення їх прав.

Щодо вимоги заявника про заборону приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. вчиняти будь-які дії направлені на примусову реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , без попереднього отримання відповідного дозволу від служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ,суд вважає доцільним відмовити, оскільки з даною вимогою заявнику потрібно звертатися окремо, в порядку статті 150 ЦПК України, за результатами розгляду чого буде виноситись окрема ухвала.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги заявника стосовно заборони вчиняти приватному виконавцю будь-які дії.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11-13, 89, 95, 223, 247, 258, 260-261, 351-354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -З моменту отримання виконавчого листа, стягувачем неодноразово робилися спроби виконати судове рішення, однак, враховуючи, що у квартирі зареєстровані малолітні діти та відсутні згоди на відчуження квартири органами опіки та піклування з підстав невідповідності такого відчуження квартири органами опіки та піклування з підстав відсутності у боржника іншого житла для проживання ( ст. 109 ЖК Української РСР), рішення суду не виконувалось.

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на протизаконні дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О.- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О., направлені на примусову реалізацію квартири у якій зареєстровані малолітні діти без відповідної згоди органів опіки та піклування.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. в межах виконавчого провадження № 62898292 щодо призначення оцінки квартири боржника, що розташована за адресою по АДРЕСА_1 .

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. від 31.03.2021 про залучення працівників Печерського управління поліції у м. Києві, у кількості трьох осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. від 14.04.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

В задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Новак