ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредитБанк»

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 грудня 2021 року, постановлене суддею Єрмак Н.В.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салигі Наталії Анатоліївни, Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», третя особа: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про скасування державної реєстрації іпотеки та припинення права іпотеки, припинення обтяження, припинення права іпотеки на частку земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди будинку,

в с т а н о в и в:

21.07.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, змінивши його предмет заявою від 15.11.2021. В обґрунтування підстав позову зазначає, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.06.2009 (справа №2-7438/09) визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м., житловою площею 226,9 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

05.08.2009 на підставі указаного судового рішення в Державному реєстрі прав власності вчинено запис про право власності на будинок за ОСОБА_2 номером нерухомого майна 22118190; а 01.12.2010, без згоди позивача, як співвласника майна, вона передала будинок в оренду ОСОБА_3

25.07.2013 запис про право власності на будинок за ОСОБА_2 перенесено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано його під №1820183, а також зареєстровано іпотеку на будинок на користь ПАТ «ПроКредитБанк» згідно договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., р.№2290.

Дізнавшись про порушене право, позивач оскаржив рішення Московського районного суду м.Харкова від 26.06.2009 (справа №2-7438/09) в апеляційному порядку та постановою Харківського апеляційного суду від 10.09.2019його скасовано.На підставі цієї постанови 03.10.2019 припинено право власності на весь будинок за ОСОБА_2 , а 07.10.2019 за ним, позивачем, зареєстровано право власності на ѕ цього будинку.

Після реєстрації 25.07.2013 іпотеки жодних правочинів з іпотекодавцем ОСОБА_2 щодо будинку позивач не вчиняв, тому вважає відсутніми підстави для висновку про перехід до нього прав та обов`язків іпотекодавця пропорційно його частці, оскільки ст.23 Закону України «Про іпотеку» передбачено перехід до іншої особи саме права власності на обтяжене іпотекою на підставі відповідного правочину.

Проте запис про іпотеку є чинним, міститься в Держреєстрі прав та безпідставно обтяжує його права, як співвласника, на вільне розпорядження будинком із надвірними будівлями та земельною ділянкою під ними. Із підстав викладеного просить:

- скасувати державну реєстрацію іпотеки за ПАТ «ПроКредитБанк» на житловий будинок «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м., житловою площею 226,9 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровану приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2013 під №1824953;

- припинити право іпотеки та обтяження у вигляді заборони на указане нерухоме майно, зареєстроване приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №1824314 від 25.07.2013;

- припинити право іпотеки на ѕ земельної ділянки з кадастровим номером :07:007:0007, загальною площею 0,067 га, що належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2013 під №1823570;

- припинити обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме, на 3/4 земельної ділянки з кадастровим номером :07:007:0007, зареєстроване приватним нотаріусом ХМНОСалигою Н.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2013 під №1822793;

- визнати недійсним договір оренди житлового будинку від 01.12.2010, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.12.2021 позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права іпотеки за Публічним акціонерним товариством «ПроКредитБанк» () на житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м., житловою 226,9 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, як державним реєстратором, Салигою Наталією Анатоліївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2013 під №1824953 та припинено право іпотеки на житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м., житловою 226,9 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

Припинено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м., житловою 226,9 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, як державним реєстратором, Салигою Наталією Анатоліївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в записі під №1824314 від 25.07.2013.

Припинено право іпотеки на ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером :07:007:0007 загальною площею 0,067 га, що належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 , яке зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, як державним реєстратором, Салигою Наталією Анатоліївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в записі під №1823570.

Припинено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме, на ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером :07:007:0007, загальною площею 0,067 га, що належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_1 , яке зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, як державним реєстратором, Салигою Наталією Анатоліївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в записі під №1822793 від 25.07.2013.

Визнано недійсним договір оренди нежитлового будинку від 01.12.2010, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення районного суду вмотивовано тим, що із підстав скасування рішення суду, яке стало підставою набуття права власності на майно, у ОСОБА_2 не виникло право власності на таку нерухомість. Оскільки запис про право власності на підставі такого судового рішення скасований до моменту реєстрації права власності позивача на ѕ частини будинку, до останнього, ОСОБА_1 , не перейшли права та обов`язки іпотекодавця пропорційно до його частці в праві власності на іпотечне майно.

При цьому державна реєстрація іпотеки відбулася із порушенням вимог чинного на той час законодавства, а саме, реєстрація права іпотеки на майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, вчинено не у спеціальному розділі Державного реєстру прав.

Надаючи оцінку доводам позивача про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2010, районний суд виходив із того, що ОСОБА_2 не мала права передавати в оренду житловий будинок без згоди іншого співвласника ОСОБА_1 .Відтак, оспорюваний договір оренди будинку по суб`єктному складу не відповідає вимогам ст.761 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що право співвласника ОСОБА_1 дійсно порушене наявністю обтяження його права державною реєстрацією іпотеки та прав розпорядження своєю часткою в спільній власності на будинок та земельну ділянку під ним, підтверджені доказами, а тому підлягають судовому захисту, не обмежуючись строком позовної давності.

АТ «ПроКредитБанк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, просить рішення скасувати в частині скасування державної реєстрації права іпотеки, припинення права іпотеки та обтяження у вигляді заборони на спірне нерухоме майно та земельну ділянку під ним, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що у розумінні ч.1 ст.19 ЦПК України дана категорія справ не є малозначною, та з огляду на складність справи, обсяг та характер доказів у ній, відповідно до ст.274 цього Кодексу не підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Такі твердження відповідач обґрунтовує позицією Верховного Суду, сформованою у справі №200/6831/18 від 29.10.2020 та просить врахувати, що ним, відповідачем, заявлялося клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке районним судом не було вирішено.

Вважає порушенням вимог ч.3 ст.49, ст.278 ЦПК України прийняття районним судом заяви позивача про зміну підстав позову після закінчення підготовчого судового засідання, без направлення копій такої заяви сторонам у справі та можливості подати заперечення проти них, що ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість головуючого судді першої інстанції.

Зазначає, що у 2020 році ОСОБА_1 вже звертався в суд із позовом до АТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 про визнання недійним договору іпотеки №298622-ІДІ від 25.07.2013, у задоволенні якого відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 у вказаній справі установлено, що судове рішення, на підставі якого скасовано рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний будинок, ухвалено 10.09.2019, тобто після укладення іпотечного договору від 25.07.2013, на момент укладення якого були відсутні обставини і підстави, що вимагали отримання згоди, передбаченої ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку із чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні оспорюваного договору іпотеки недійсним, з тих підстав, з якими позивач пов`язує його недійсність.

Судом касаційної інстанції також установлено, що лише 03.10.2019 за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ѕ частки житлового будинку та зауважено, що іпотекою забезпечено зобов`язання на значну суму 2 000 000,00 доларів США, строк виконання якого не сплинув. Даних про виконання зазначеного зобов`язання не надано.

Із підстав викладеного доводить, що договір іпотеки є чинним, заборгованість за основним зобов`язанням ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не погашена. Тоді як за правилами ст.23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 набув статусу іпотекодавця, а отже має всі права та несе всі обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки.

Заперечує висновки районного суду щодо наявності підстав для скасування державної реєстрації за АТ «ПроКредитБанк» права іпотеки та припинення права іпотеки, припинення обтяження, як таких, що суперечать положенням ст.599 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наголошує, що державна реєстрація права іпотеки була проведена на підставі договору іпотеки, який є чинним, а не судового рішення.

Вважає, що районний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.256, ч.1 ст.261, ст.267 ЦК України та просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, який закінчився 25.07.2016, оскільки іпотека на спірне майно зареєстрована 25.07.2013.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ «ПроКредитБанк» на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23.12.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.02.2022.

08.06.2022 до Харківського апеляційного суду надійшла заява представника АТ «ПроКредитБанк» про розгляд справи без їх участі.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.09.2022 указану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

15.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача адвоката Грайворонського І.В. на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.11.2022 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про розгляд справи у режимі відеоконференції з використанням останнім власних технічних засобів.

Представник позивача ОСОБА_5 на відеоконференцзв`язок не вийшов та за правилами ч.5 ст.212 ЦПК України несе ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, про що уповноваженому представнику було роз`яснено в ухвалі апеляційного від 17.11.2022.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик представників сторін, у тому числі представника позивача ОСОБА_5 , здійснено в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, поважність причин неявки представника позивача ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції не встановлена, оскільки останній реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та його представника не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день та час розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що13.06.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про спільне будівництво житлового будинку та 01.07.2008 договір про внесення змін, відповідно до яких метою даного договору є спільне будівництво його сторонами житлового будинку по АДРЕСА_1 на умовах, визначених цим договором. В договорі, зокрема, вказано, що для досягнення мети цього договору ОСОБА_2 надає земельну ділянку по АДРЕСА_1 під будівництво нового житлового будинку. Демонтаж старого будинку, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 виконується зусиллями та за рахунок ОСОБА_1 .

Пунктом 7 цього договору передбачено, що підписанням даного договору сторони досягли згоди, що після будівництва житлового будинку на ділянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок розподіляється між сторонами в наступних частках: ј - за ОСОБА_2 та ѕ - за ОСОБА_1 . Самостійний перерозподіл сторонами частин в загальній власності на житловий будинок, а також будь-які інші порушення умов даного договору суворо заборонено і тягнуть за собою відповідальність встановлену законодавством України, а потерпіла сторона наділяється правом через суд вимагати визнання права власності на свою часту в будинку./а.с.15 абз.2,3/

Рішенням Московського районного суду від 26.06.2009 (справа №2-7438/09)визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. Д-2 загальною площею 575,7 кв.м., житловою площею 226,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.8-9/

05.08.2009 право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 05.08.2009, витяг зі свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23494291./а.с.10/

01.12.2010 між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди житлового будинку, за змістом якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язався передати орендарю у тимчасове платне користування, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування жилі приміщення 1-ого поверху будинку, визначені цим договором, та зобов`язується сплатити орендодавцю орендну плату.

За змістом п.1.2. договору, адреса будинку, який здається в оренду: АДРЕСА_2 .

Підписанням такого договору орендодавець підтверджує, що є повноправним власником будинку та переданого із ним в оренду майна та може ним розпоряджатися, а також, що спори та суди по будинку відсутні (п.1.7. договору).

Відповідно до п.4.1. договору строк оренди будинку складає 2 роки 11 місяців з моменту підписання акта прийому-передачі./а.с.27-28/

01.12.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складено акт прийому-передачі жилого приміщення 1-ого поверху будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , літ.Д-2./а.с.28/

25.07.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. зареєстровано іпотеку на житловий будинок з надвірними спорудами літ. Д-2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про суб`єктів: іпотеко держатель: ПАТ «ПроКредитБанк», іпотекодавець: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_4 ..

Також зареєстровано обтяження у вигляді зборони на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 575,7 кв.м, житловою площею 226,9 кв.м., з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, зареєстровані приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, як державним реєстратором, Салигою Н.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в записі від №1824314 від 25.07.2013./а.с.22-24/

Постановою Харківського апеляційного суду від 10.09.2019 (справа №2-7438/09) скасовано рішення Московського районного суду від 26.06.2009 та ухвалено нове судове рішення.В задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності відмовлено./а.с.11-20/

03.10.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору про спільне будівництво житлового будинку з урахуванням змін до нього та декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ХК №50 від 08.08.2013, видавник Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, укладеного 13.06.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за останнім зареєстровано право власності на ѕ частини спірного будинку./а.с.23,25-26/

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення ОСОБА_2 договору іпотеки із АТ «ПроКредит Банк» у ОСОБА_1 вже виникли майнові права на спірний житловий будинок, а тому ОСОБА_2 не мала права самовільно користуватися та розпоряджатися ним без позивача, як співвласника такого майна.

При цьому районний суд визнав відсутніми підстави для переходу до позивача прав та обов`язків іпотекодавця пропорційно до його долі в праві власності на іпотечне майно, оскільки право власності на будинок у ОСОБА_2 не виникло, а запис про право власності на підставі судового рішення від 26.06.2009 (справа №2-7438/09) під №1820183 скасований до моменту реєстрації права власності позивача на 3/4 частини будинку.

При цьому державна реєстрація іпотеки відбулася із порушенням вимог чинного на той час законодавства, а саме, реєстрація права іпотеки на майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, вчинено не у спеціальному розділі Державного реєстру прав.

Надаючи оцінку доводам позивача про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2010, районний суд виходив із підстав його невідповідності по суб`єктному складу вимогам ст.761 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що право співвласника ОСОБА_1 дійсно порушене наявністю обтяження його права державною реєстрацією іпотеки та прав розпорядження своєю часткою в спільній власності на будинок та земельну ділянку під ним, підтверджені доказами, а тому підлягають судовому захисту, не обмежуючись строком позовної давності.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з підстав порушення норм процесуального закону та неправильно застосованих норм матеріального права.

Стосовно порушення норм процесуального закону, колегія суддів керується наступним.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги ПАТ «ПроКредитБанк» вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч.1 ст.19 ЦПК України, що полягає у розгляді справи, яка не є малозначною, за правилами спрощеного позовного провадження, за наявності не вирішеного клопотання про перехід в загальне провадження; ч.3 ст.49, ст.278 ЦПК України - прийняття районним судом заяви позивача про зміну підстав позову після закінчення підготовчого судового засідання, без направлення копій такої заяви сторонам у справі та можливості подати заперечення проти них, що ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість головуючого судді першої інстанції.

Із матеріалів справи убачається, що ухвалою Московського районного суду від 28.07.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А., третя особа: ПАТ «ПроКредитБанк», про визнання нечинним рішення, визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації права прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами./а.с.31/

10.08.2021 ПАТ «ПроКредитБанк» подано суду пояснення щодо позовної заяви, у прохальній частині якого заявляє про розгляд справи за правилами загального позовного провадження./а.с.40-42/

Заявлене клопотання судом першої інстанції не вирішувалося, а розгляд справи провадився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

За змістом частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У цій справі позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, а тому справа не належить до категорії малозначних на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не визнана судом малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За змістом п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, зокрема ст.19 ЦПК України, при постановленні оскаржуваного судового рішення, що згідно п.7 ч.3 ст.376 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для його скасування.

Також апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.49, ст.278 ЦПК України та погоджується, що прийняття судом заяви про зміну предмету позову відбулося із порушенням ч.3 ст.49 ЦПК України, за змістом якої така заява допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, натомість, як ухвала суду, так і судове рішення по суті спору, постановлені 23.12.2021.

По суті вимог позову, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (частина четверта статті 369 ЦК України).

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав його недійсності (постанова Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 761/31210/19).

У цій справі наявна постанова Харківського апеляційного суду від 20.10.2020, яка залишена без змін судом касаційної інстанції (справа №634/16685/19) по цивільній справі між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредитБанк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

Указаним судовим рішенням встановлено, і ці обставини є обов`язковими для врахування в порядку ч.4 ст.80 ЦПК України, що спірний житловий будинок на момент укладання договору іпотеки від 25.07.2013 перебував у власності ОСОБА_2 .

Судове рішення, на підставі якого скасовано рішення про визнання за нею права власності на спірний будинок, ухвалено 10.09.2019, тобто після укладення іпотечного договору від 25.07.2013, на момент укладення якого були відсутні обставини і підстави, що вимагали отримання згоди, передбаченої статтею 578 ЦК України та статтею 6 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у визнанні оспорюваного договору іпотеки недійсними.

При розгляді справи №634/16685/19 судом враховано, що лише 03.10.2019 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 3/4 частки житлового будинку та зауважено, що іпотекою забезпечено зобов`язання на значну суму - 2 000 000,00 дол. США, строк виконання якого не сплинув. Даних про виконання зазначеного зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 або членами її родини судам не надано

За змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Підстави застосування наведеної норми у справі відсутні, а позиція позивача зводиться до вимог недійсності договору іпотеки, оцінка якого надана у справі №634/16685/19. Твердження позивача, що на день державної реєстрації ним права власності на ѕ будинку ОСОБА_2 вже не була його власником в цілому не змінюють таких висновків та є довільним тлумаченням норм закону на власну користь.

При цьому обставини переходу до позивача прав та обов`язків іпотекодавця пропорційно до його долі в праві власності на іпотечне майно в межах заявленого спору про припинення права іпотеки оцінці спростовуються змістом ст.23 Закону України «Про іпотеку» та мають окремий спосіб врегулювання.

Твердження позивача, що державна реєстрація іпотеки відбулася із порушенням вимог чинного на той час законодавства, а саме, реєстрація права іпотеки на майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене вчинено не у спеціальному розділі Державного реєстру прав, є надуманими. Оскільки, як правильно зазначив представник ПАТ «ПроКредитБанк» у доводах апеляційної скарги державна реєстрація права іпотеки була проведена на підставі чинного договору іпотеки, а не судового рішення, а тому розділ реєстру не має значення.

Установивши, що вимоги позови є необґрунтованими, підстави застосування судом наслідків пливу строку позовної давності є відсутніми. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої в оскаржуваній частині скасуванню із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення в частині визнання недійсним договору оренди житлового будинку не оскаржувало ся, а тому в цій частині не переглядається.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредитБанк»- задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 грудня 2021 року скасувати в частині задоволених вимог позову про скасування державної реєстрації іпотеки та припинення права іпотеки, припинення обтяження, припинення права іпотеки на частку земельної ділянки.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салигі Наталії Анатоліївни, Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», третя особа: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про скасування державної реєстрації іпотеки та припинення права іпотеки, припинення обтяження, припинення права іпотеки на частку земельної ділянки відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов