ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2389/23 Справа № 210/2971/22 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №210/2971/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року (суддя Чайкіна О.В., повний текст судового рішення складено 07 грудня 2022 року),

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що він за період з 14 листопада 1972 року по 14 жовтня 1980 року працював на різних посадах на Криворізькому металургійному заводі «Криворіжсталь» ім. Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 14 жовтня 1980 року позивача звільнено з роботи на підставі пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. В період роботи на підприємстві, а саме 01 травня 1980 року з позивачем стався нещасний випадок, за фактом якого складено Акт форми Н-1 №163/5 про нещасний випадок на виробництві від 01 травня 1980 року. Відповідно до огляду МСЕК позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25%, а з 23 лютого 2000 року позивачу висновком МСЕК визначено ступінь втрати працездатності 25% безстроково. Внаслідок отриманих травм позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Просив суд у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 150000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 70000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є неповним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято з порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач у позові необґрунтовано зазначав, що внаслідок трудового каліцтва порушено звичний спосіб життя. Отримання травми та подальше лікування, супроводжувалось сильним фізичним болем. Не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують позивача та завдають йому фізичні страждання і по нині і т.д. Однак на підтвердження зазначеного вище, позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на те, що він дійсно зазнав моральних страждань, оскільки позивачем не доведено вину відповідача щодо завдання позивачу шкоди, внаслідок якої у нього виникло б право на відшкодування моральної шкоди, а відтак у позивача апріорі не може виникнути моральних страждань без існування завданої йому шкоди. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом в оскаржуваному рішенні не взято до уваги той факт, що позивачем не було надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань, взагалі не вмотивовано та не обґрунтовано висновок щодо розміру морального відшкодування. Вважає, що правовідносини, що існували між позивачем та скаржником ґрунтувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може компенсація моральної шкоди. застосовуватись такий спосіб захисту, як компенсація моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 в період з 14 листопада 1972 року по 14 жовтня 1980 року працював на різних посадах в Криворізькому металургійному заводі «Криворіжсталь» ім. Леніна,правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 14 жовтня 1980 року звільнений з роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України (а.с. 8-10).

Згідно із актом №163/5 нещасного випадку на виробництві від 01 травня 1980 року, ОСОБА_1 отримав травми під час виконання ним трудових обов`язків, а саме відсутність відповідного керівництва та нагляду за дотриманням працюючими вимог ТБ при виконанні робот і належної трудової дисципліни (а.с. 26-27).

Довідкою МСЕК від 23 грудня 1997 року позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25% з наступним переоглядом 01 лютого 2000 року (а.с.15).

23 лютого 2000 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25% безстроково (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з розумності, виваженості та справедливості, суд врахував характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість трудових відносин між сторонами, а так само і тривалість перенесених страждань, зміни в житті, викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, відсоток втрати працездатності у розмірі 25%, той факт, що позивач частково втратив працездатність при виконанні трудових обов`язків і встановлена в цьому вина відповідача, суд вважав за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70000,00 грн.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно до статті 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з1972 року по 14 жовтня 1980 року працював в Криворізькому металургійному заводі «Криворіжсталь» ім. Леніна,правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 01 травня 1980 року ОСОБА_1 отримав травму під час виконання ним трудових обов`язків. МСЕК 23 грудня 1997 року позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25% з наступним переоглядом 01 лютого 2000 року, 23 лютого 2000 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 25% безстроково.

Згідно із частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Правила про дію цивільно-правових актів у часі визначено у статті 5 ЦК України: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1-1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, що настає з дня встановлення вперше потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК (ЛТЕК, ЛКК) ступеня втрати професійної працездатності, тобто стійку втрату працездатності позивачу можливо було встановити тільки тоді, коли в законодавстві чітко було встановлено її поняття та правову природу.

Тобто, зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, який, станом на травень 1980 року, не передбачав права на відшкодування моральної шкоди.

Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24 грудня 1999 року набрала чинності з 24 грудня 1999 року.

До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, тобто також після спричинення позивачу шкоди.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 01 липня 1993 року.

Закон України «Про охорону праці» введено в дію з 1992 року.

Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робочим та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 690 від 03 липня 1984 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і стаття 237-1 КЗпП України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги.

Події, що стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце у 1980 році, та не потягнули за собою виникнення у позивача цивільного права на відшкодування моральної школи, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку та встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Ці нормативно-правові акти було прийнято та вони набули чинності після виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано висновку МСЕК (ЛТЕК, ЛКК) про встановлення йому втрати працездатності вперше. Наданий ним висновок МСЕК датований 23 грудня 1997 року і в ньому не зазначено «огляд вперше». При цьому матеріали справи не містять доказів того, коли позивачу встановлено вперше стійку втрату працездатності по трудовому каліцтву. Повторний огляд МСЕК потерпілого та визначення проценту втрати професійної працездатності правового значення не мають.

Належні, допустимі докази щодо встановлення втрати працездатності у матеріалах цієї справи відсутні, апеляційному суду не надані.

Таким чином, покладаючи на підприємство обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не встановив, коли вперше позивачу була встановлена стійка втрата працездатності, а тому висновки про стягнення у рахунок відшкодування моральної шкоди в визначеному судом розмірі з відповідача є помилковим.

Оскільки позивачем у зв`язку з нещасним випадком не надано висновку МСЕК про встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності, то це є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста