Справа № 639/1701/22
Провадження № 2-з/639/3/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання - Пивоварова Т. В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Головко В.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі № 639/1701/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Відповідач за первісним позовом , який одночасно є позивачем за зустрічним позовом, ОСОБА_2 25.01.2023 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здавати в оренду або передавати у користування будь-яким способом 37/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просила суд визначити місцем проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем проживання її матері - ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 . Саме за цією адресою 17.11.2022 проведено обстеження умов проживання посадовими особами Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за яким визначено, що санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Проте, ОСОБА_1 має намір здати домоволодіння в довгострокову оренду, що вбачається з копії оголошення, розміщеного 25.12.2022. У випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у житлі, яке позивач просить визначити місцем проживання дитини, проживатимуть інші особи, що унеможливить або утруднить виконання такого рішення. Крім того, ОСОБА_1 не отримала від ОСОБА_2 жодної згоди на передачу в оренду третім особам належної їй на праві спільної часткової власності 37/100 житлового будинку. Розміщення оголошення про передачу в оренду частини нерухомого майна, яке є спільною частковою власністю, без згоди інших власників, є незаконним. Вжиття заходів забезпечення позову захищає інтереси не тільки неповнолітньої дитини, а й не допускає порушення прав інших співвласників домоволодіння.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник підтримали заяву про забезпечення позову. Позивач за первісним позовом та її представник заперечували проти задоволення вказаної заяви.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши доводи поданої заяви і матеріали справи, дійшов до висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі та яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просила суд визначити місцем проживання дитини місце проживання її матері ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , де 37/100 часток вказаного домоволодіння належить їй на праві спільної часткової власності.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві просив суд визначити місцем проживання дитини місцем проживання її батька ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , де 50/100 часток вказаного домоволодіння належить йому на праві спільної часткової власності.

У відповідності до положень частин 1,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Цивільне і сімейне законодавство України під місцем проживання дитини визначає не конкретну адресу, з вказівкою населеного пункту, вулиці, будинку, а саме особу, з якою має проживати дитина.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здавати в оренду або передавати у користування будь-яким способом 37/100 часток у праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1 не допустить порушення прав інших співвласників домоволодіння, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, предметом даного спору є визначення місця проживання дитини, а не спір щодо права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном - відповідною часткою домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Забезпечення позову у спосіб, про який просить відповідач ОСОБА_2 , порушує права та законні інтереси позивача ОСОБА_1 , як власника вказаного нерухомого майна та не пов`язаний з предметом позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ОСОБА_2 не доведено в судовому засіданні, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист інтересів малолітньої дитини сторін.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні необгрунтованої заяви відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі № 639/1701/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.01.2023.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК