Провадження № 22-ц/4808/168/23
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Працун В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2022 року в складі судді Атаманюка Б. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 09 листопада 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що її рідна сестра ОСОБА_3 з 2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час цього шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра померла. За життя сестра скаржилася на чоловіка, нарікала на те, що він ніде не працює, регулярно вживає алкогольні напої, запої могли продовжуватися до декількох тижнів, під час яких проявляв агресію, бив її на очах у дитини, лікуватися не хотів. З цих причин сестра з дитиною проживала тривалий час у неї. Відколи сестра через стан здоров`я вже не могла доглядати за дитиною, опікою дитини займалася вона, між ними склалися теплі стосунки. Батько не надто приділяв уваги сину ще за час життя сестри, а починаючи з січня 2021 року самоусунувся від виховання та утримання дитини.

Вказувала, що ОСОБА_2 ніде не працює, тривалий час зловживає алкоголем, хворіє туберкульозом, не лікується. Через контакт з батьком у свій час, дитина лікувалася, а зараз стоїть на обліку у фтизіатра з приводу тубконтакту, саме з цих причин відвідує ДНЗ санаторного типу. Подальший контакт дитини з батьком може нести загрозу здоров`ю дитини. Крім того, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не спроможний подбати про дитину. Через поведінку відповідача існує серйозне побоювання за емоційний, психологічний та фізичний стан дитини, оскільки дитина систематично знаходиться в середовищі, що має руйнівний вплив на її свідомість та моральне виховання.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила відібрати у ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення його батьківських прав та передати дитину її на виховання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно застосував статтю 170 СК України. Не надав належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтвердили, що відповідач тривалий час зловживає алкоголем, лікуватися відмовляється, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не враховано судом і обставини, що вона є для дитини найбільш значимим членом сім`ї, ОСОБА_9 висловив своє бажання і надалі проживати з нею.

Також вказує, що наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності відібрання дитини ОСОБА_4 від батька зроблений на основі акта обстеження житлово-побутових умов за адресою проживання батька від 21 квітня 2022 року та на основі обставин викладених сторонами у позовній заяві та відзиві на неї, які є суб`єктивними та були актуальними на момент подачі позову. Проте, при прийнятті рішення орган опіки та піклування не взяв до уваги її повідомлення про те, що з травня 2022 року малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком у співмешканки батька за адресою АДРЕСА_1 , а також те, що батько відмовився від проведення з його сином бесіди та психодіагностичного обстеження в період, коли ОСОБА_9 вже проживав з батьком. З метою встановлення дійсних обставин спору, зокрема, що стосуються періоду проживання дитини з батьком, її представником було заявлено клопотання про повторне зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору. Проте, суд безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання.

Крім того, на думку апелянтки, судом помилково застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №347/1924/20, оскільки обставини у цій справі не є тотожними.

Відзив на апеляційну скаргу не надано Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Ткачишин С. М., які просили скаргу задовольнити, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Повх І. Д., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтвом про народження батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_3 (а.с.7, т.1).

Згідно з свідоцтвом про смерть від 11 червня 2021 року мати дитини ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, т.1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_10 були рідними сестрами, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12-13, т.1). А отже, позивачка є тіткою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З`ясовано, з лютого 2021 року мама дитини ОСОБА_10 потребувала стороннього догляду, тому вона з сином проживала у своєї матері в с. Скопівка Коломийського району. Після смерті мами хлопчик перебував у селі з бабусею та тіткою. З вересня 2021 року до квітня 2022 року дитина проживала з тіткою за адресою: АДРЕСА_2 , відвідувала ДНЗ №6 «Колобок». Даних обставин відповідач не заперечував.

Відповідно до інформації ДНЗ №6 «Колобок» від 15 грудня 2021 року, ОСОБА_9 відвідує заклад за направленням лікаря-фтизіатра з діагнозом тубконтакт, у зв`язку з захворюванням на туберкульоз одного з близьких родичів. За результатами психологічного обстеження дитини практичним психологом ДНЗ №6 «Колобок» ОСОБА_9 перебував в емоційно стабільному стані не зважаючи на пережиту втрату матері. Про те, що мама померла розповідає досить спокійно. Хлопчик приходить у садок у хорошому настрої, добре контактує з однолітками та дорослими. Результати діагностики психологічного клімату у сім`ї, свідчать про прихильність ОСОБА_9 до сім`ї, в якій він зараз проживає. Дитина має тісний емоційний зв`язок з тіткою та двоюрідним братом, іноді у розмові називає тітку «мамою». Про батька хлопчик майже не говорить. ОСОБА_9 сказав, що хотів би продовжувати жити з тіткою та висловив деяке побоювання, що тато його забере (а.с.17-18, т.1).

Згідно з довідками КЕН «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» від 13 січня 2022 року №243 та КЕН «Прикарпатський наркологічний центр» від 12 січня 2022 року №13 ОСОБА_2 не звертався до вказаних медичних закладів за медичною допомогою (а.с.45-46, т.1).

Відповідно до листа КП «Управляюча компанія «Комфортний Дім» №70-1.17/28 від 19 січня 2022 року жодних скарг на відповідача від мешканців будинку АДРЕСА_3 не надходило (а.с.59, т.1).

За змістом інформації Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 19 січня 2022 року № 935 скарг/повідомлень на ОСОБА_2 від жителів будинку за місцем поживання останнього не надходило, протоколів згідно ст. 173-2КУпАП (вчинення домашнього насильства), ст. 178 КУпАП (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях, поява у громадських місцях у п`яному вигляді), ст.184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків), ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) працівниками поліції, не складалися (а.с.60, т.1).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок побутової травми з 20 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року. Йому було зафіксовано в гіпсовій лонгеті ліву стопу і гомілково-ступеневий суглоб на два місяці. В подальшому відповідач перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.47-49, т.1).

Згідно з консультативною довідкою лікаря від 13 січня 2022 року ОСОБА_2 у січні 2022 року проходив обстеження у Івано-Франківському обласному фтизіопульмонологічному центрі, туберкульозного характеру, що властиво передаватись повітряним шляхом, в легенях на момент обстеження у ОСОБА_2 , не виявлено (а.с.50).

За змістом висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки та піклування вважав за недоцільним відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав (а.с.141-147, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі частиною першою статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частини першої другої статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам (частина третя статті 163 СК України).

Згідно з приписами частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 СК України положення частин першої-третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У розглядуваній справі спір виник між тіткою дитини ОСОБА_1 та батьком дитини ОСОБА_2 щодо відібрання малолітнього ОСОБА_9 та передання його тітці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із переважного права батька дитини перед тіткою на особисте виховання дитини і спільне проживання із нею, а позивачкою не доведені підстави для відібрання дитини від батька, передбачені п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України. Також позивачкою не надано доказів тому, що залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

З огляду на переважне право батька дитини ОСОБА_2 перед тіткою ОСОБА_1 на особисте виховання дитини і спільне проживання із нею не заслуговують на увагу посилання позивачки в апеляційній скарзі на відносини, що склались між малолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , відсутність між дитиною та батьком стійкого психологічного зв`язку, кращі умови проживання дитини з тіткою, ніж з батьком.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевих державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (стаття 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, абз. 1, 2 пункту 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 30 червня 2022 року № 542 затверджено висновок за яким визнано недоцільним відібрання дитини ОСОБА_9 від батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав (том 1 а.с. 141-147).

За змістом цього висновку заслухано батька дитини та тітку, обстежені їх житлово-побутові умови, враховані наявні в матеріалах справи результати психодіагностичного обстеження дитини та посилання ОСОБА_1 на зловживання батьком дитини алкоголем та відсутність у нього постійного місця роботи.

Обставин, на підставі яких можна не погодитися із висновком органу опіки та піклування, судом першої інстанції не встановлено.

Не встановлено таких обставин й апеляційним судом.

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги, що залишення дитини із батьком є небезпечним для її життя та здоров`я.

На підставі ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є працездатним, на обліку як особа, що є хронічним алкоголіком, не перебуває.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

У матеріалах справі відсутні докази того, що залишення малолітного ОСОБА_9 з батьком суперечить інтересам дитини та є небезпечним для його життя, здоров`я і морального виховання.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська