КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/2428/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 754/6043/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Банасько І.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборону відчуження (укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування, укладання іпотечних, спадкових договорів) на користь третіх осіб квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу сторони з 22.07.2016 р. по 01.01.2021 р. продовжили перебувати у фактичних шлюбних відносинах шляхом ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сім`ї. Крім того, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме щодо ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, а також інших обставин, які б вказували на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.07.2016 року встановлено, що на день його ухвалення сторони не вели спільне господарство та не підтримували сімейно-шлюбні відносини. Таким чином, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, не пересвідчившись належним чином у тому, що між сторонами дійсно виник спір, незаконно наклав арешт на квартиру відповідача.

Звертає увагу на те, що справа №754/2816/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, що розглядається Деснянським районним судом м.Києва, про яку зазначає позивач в заяві про забезпечення позову, стосується вимог щодо стягнення аліментів на утримання колишньої дружини у зв`язку із встановленням їй III групи інвалідності, в якій позивач у вказаній справі просить стягнути аліменти на її утримання, починаючи із дати встановлення їй інвалідності - 07.07.2017 року, тобто за період, коли сторони ніби-то проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Аліменти на утримання спільної дитини сторін були стягнуті з відповідача ще з 09.09.2016 року на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06.03.2017 року Вказаними рішеннями також встановлено, що позивач разом з дитиною 08.09.2016 року переїхали проживати у м.Хмільник, тобто у той період, за який позивач у цій справі просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2016 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06.03.2017 року, що стягуються з ОСОБА_1 , з 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитини.

Отже, позивач створила видимість спору щодо проживання сторін однієї сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 22.07.2016 року по 01.01.2021 року та наявність порушеного права останньої на квартиру з метою створення відповідачу штучних перешкод у його праві на розпорядження квартирою. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не бажає набувати право власності на 1/2 частину квартири. Позивач просить залишити квартиру за відповідачем, а їй виплатити компенсацію за її частину.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд не аргументував, чим невжиття такого заходу забезпечення позову, як арешт квартири, може ускладнити, чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі про стягнення з відповідача грошової компенсації. Крім того, в порушення ч.3 ст. 154 ЦПК України судом не вирішено питання про застосування зустрічного забезпечення, враховуючи майновий стан позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що доводи відповідача про безпідставність позовних вимог фактично зводяться до вирішення майбутніх позовних вимог, що не допускається на стадії вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є достатнім, розумним, співмірним та адекватним заходом і не порушує збалансованості інтересів сторін, створить належні умови для виконання в подальшому можливого рішення суду у справі, а також ефективного захисту і поновлення порушених прав заявника.

В даному випадку позивач звернулась до суду з позовом, зокрема, про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, та посилаючись на те, що відповідач може розпорядитися спірною квартирою до ухвалення рішення у даній справі по суті, просила вжити заходи забезпечення позову. Крім того, відповідач має зареєстроване місце проживання на території України, що виключає наявність в сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.154 ЦПК України, що в свою чергу, виключає обов`язок суду застосовувати зустрічне забезпечення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами стосується, зокрема, майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 . Суд вважав, що на час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що відповідач - ОСОБА_1 , як власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Тобто, через ризик відчуження спірного майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення на нього арешту може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення її позову.

Оскільки матеріали справи підтверджують існування між сторонами спору, а реєстрація за відповідачем права власності на спірну квартиру свідчить про існування у останнього, як в одноособового власника, можливості вільно, на власний розсуд розпорядитись вищевказаним майном, то суд вважав, що забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним заявленим позовним вимогам. При цьому, суд зазначив, що відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки квартира залишається в його володінні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, оскільки арешт майна сам по собі є накладанням заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

З виділених матеріалів справи вбачається, що у липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить:

- встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 22.07.2016 року по 01.01.2021 року;

- визнати трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- розподілити спірне майно, залишивши спірну квартиру за відповідачем, а позивачу - грошову компенсацію в сумі 1648 148,50 грн., що становить 50% від загальної вартості майна.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилається на те, що на сьогодні між сторонами триває судовий процес щодо стягнення аліментів. Враховуючи, що все спільно набуте майно оформлено на відповідача, позивач має побоювання, що набуте в шлюбі майно відповідач переоформить на іншу особу шляхом відчуження. Відповідач чітко висловлювався, що здійснить дії, які унеможливлять виконання рішення суду. Окрім того, всі оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідача. Враховуючи, що предметом позову є квартира, зазначена заява є співмірною із заявленими вимогами позову.

З виділених матеріалів вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , про що свідчить сам факт звернення позивача до суду з цим позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вищезазначена спірна квартира придбана за час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, без реєстрації шлюбу, а тому є спільною власністю сторін.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2021 року, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_1 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ними подано до суду першої інстанції, що розглядає справу по суті заявлених позовних вимог, заяву про зміну предмету позову шляхом визнання за позивачем права власності на 2/3 частини спірної квартири.

Враховуючи те, що предметом даного позову є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розподіл цієї квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , оскільки невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, що належать відповідачу, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї заяви про забезпечення позову частково, оскільки невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, так як можливе відчуження квартири, щодо якої виник даний спір.

Оскільки позивачем заявлено позов про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності та розподіл цієї квартири, застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірним пред`явленим позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві та відсутності підстав для задоволення позову, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, адже такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким буде надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено, чим невжиття такого заходу забезпечення позову, як арешт квартири, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі про стягнення з відповідача грошової компенсації, колегія суддів відхиляє, оскільки власник нерухомого майна - квартири може вчинити у будь-який час дії щодо відчуження спірного майна і такі дії не потребують значного часу. Крім того, метою забезпечення позову є саме попередження недобросовісних дій відповідача.

Оскільки відповідач, як власник спірної квартири, що є предметом даного спору, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції в частині вирішення питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, позивач звернувся із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.