Провадження №2/447/163/23
Справа №447/3088/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.03.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Друзюк М.М.,

секретар судового засідання Мазуркевич І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач подала до Миколаївського районного суду Львівської області позов про визнання відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок, АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації.

В обґрунтування поданого позову позивач покликається на те, що вона є власником вищезгаданого будинку. Зазначила, що на даний час у будинку зареєстрований, проте протягом двох років, не проживає ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_3 ,його особистих речей в будинку немає, комунальні послуги не сплачує , участі в утриманні житла не бере.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 10.01.2023 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09.02.2023.

09 лютого 2023 розгляд справи відкладався до 06.03.2023.

Позивач у судове засідання 06.03.2023 не з`явилась, у поданій заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності , уточнила свої позовні вимоги та просила визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про розгляд справи, яке отримав особисто 13.01.2023.

У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2017 житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 27.03.2010 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила ім`я на ОСОБА_1 , про, що в книзі реєстрації зміни імені зробдено відповідний актовий запис за №82.

Судом встановлено , що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16.11.2022, яке набрало законної сили 17.12.2022, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов від 26.11.2021 ,05.05.2022,від12.12.2022 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 -власник будинку, ОСОБА_6 -чоловік, ОСОБА_3 -дочка, ОСОБА_2 -зять, ОСОБА_7 -внук, ОСОБА_8 -син. Зять ОСОБА_2 у вищезгаданому будинку не проживає, комунальних платежів не здійснює, не виконує жодних дій для утримання будинку, проживає окремо.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК Української РСР гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи наявність правових підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , суд враховує, що матеріали справи містять переконливі докази щодо не проживання та не користування відповідачем спірним житлом протягом року.

Докази поважності причин не проживання відповідача у спірному приміщенні протягом року у матеріалах справи відсутні.

Відтак, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання без поважних причин відповідачем свого права на користування належним позивачу житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо порядку та строків користування житлом, не виконання відповідачем обов`язків по утриманню житла, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування імен сторін:

Позивач : ОСОБА_1 РНОКПП : НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП : НОМЕР_3 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 13.03.2023

Суддя Друзюк М. М.