1Справа № 335/5300/22 2/335/227/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01.05.2018 по 31.10.2021 року надав послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, у свою чергу, належним чином не виконував обов`язок за договором по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість і позивач просить суд стягнути з відповідача суму за заборгованості у розмірі 10152,82 гривень та судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

17.10.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строків на подання відзиву, клопотання про виклик свідків.

У відзиві ОСОБА_2 зазначав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки за адресом: АДРЕСА_1 він не проживає з 2013 р. про що ним було подано відповідну заяву до ЖКП, яке обслуговувало даний гуртожиток. Наразі, цей гуртожиток обслуговує комунальне підприємство «Наше місто». Його представником адвокатом Насоновою М.С. було зроблено адвокатський запит № 49 від 05.10.2022 р., надати копію заяви, яку подавав на ЖКП або, якщо в них відсутні архіви, то повідомити, яке ЖКП обслуговувало цей гуртожиток, для того, щоб витребувати в них його заяву. Станом на 08.10.2022 р. відповідь не надходила. Він проживав у цьому гуртожитку, коли працював на Акціонерному товаристві «Запорізький алюмінієвий комбінат». Також, на підтвердження того, що він не мешкає за зазначеною адресою в гуртожитку надав довідку форми ОК-5 Пенсійного фонду України. З січня 2013 ОСОБА_2 почав працювати в Приватному акціонерному товаристві «Пологівський олійноекстракційний завод», яке знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , та почав проживати за адресом: АДРЕСА_3 , про що підтверджують довідки, які видані квартальним комітетом - довідка № 452 від 23.06.2020 р., довідка № 280 від 08.07.2021 р. Зазначені довідки він брав для свої потреб. Наразі, довідку від квартального комітету, що він мешкав за вказаною адресою взяти не має можливості, так як не наразі непідконтрольна територія України. На підтвердження, що ОСОБА_2 дійсно постійно мешкав за цією адресою є укладений договір між ним та ПАТ «Запоріжжяобленерго». Наразі, ПАТ «Запоріжжяобленерго» на його запит не надало копію укладеного з ними договору, а надали лише довідку № 0203022 про відсутність заборгованості за адресою: АДРЕСА_3 . Його представник, адвокат Насонова М.С. склала адвокатський запит № 48 від 05.10.2022 р. про надання копії договору укладеним між мною та ПАТ «Запоріжжяобленерго», який укладено за адресом: АДРЕСА_3 . Станом на 08.10.2022 р. відповідь не надходила. Будинок за адресом: АДРЕСА_3 вони брали в оренду та мешкали своєю сім`єю. А 05.11.2021 р. їх сім`я купила будинок АДРЕСА_3 та мешкали в ньому до початку бойових дій, про що свідчить довідка від 17.04.2022 № 2303-. Також, підтверджує, що він не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , укладена декларація № 0001-5ХТЕ-КН00 від 26.11.2018 р. Відповідач по справі не був споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в період з травня 2018 року по 31.10.2021 року, як вказано у позові і тому не зобов`язаний здійснювати оплату не отриманих послуг. З урахуванням викладеного вважає, що позивачу, за таких обставим, слід відмовити у задоволенні позову та одночасно просить застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на те, що строк для подачі відзиву пропущено з поважних причин, тому суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Зазначив, що відповідач був зареєстрований за вказаною адресою, а тому має сплатити наявну заборгованість за надані послуги. Крім того вказав, що відповідач не звертався до Концерну «МТМ» із заявою про ненарахування за послуги у зв`язку із від`їздом до іншого міста, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не був споживачем послуг, які надаються позивачем з 2013 року. ОСОБА_2 пояснив, що він з 2013 року виїхав з кімнати у гуртожитку та переїхав у м.Пологи. Про те, що він вже не буде проживати у гуртожитку, склав заяву і відніс її на вул. Одеську, там було представництво гуртожитку, паспортний стіл, і був впевнений, що до нього жодних претензій не буде, у подальшому у цю кімнату не повертався, бо там мешкав сусід, який зловживає алкоголем, на якого раніше він викликав поліцію, писав скарги. З 2013 року він мешкав у м.Пологи до 2022 року до бойових дій, сплачував там за житлово-комунальні послуги, які отримувала його родина, після чого виїхав і є внутрішньо переміщеною до м.Хмельницька особою.

У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що з 2012 року знайома з ОСОБА_2 . Влітку 2013 року він переїхав до м. Пологи, і вони з ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю, одружилися. Вона знає, що він проживав під час роботи у АДРЕСА_4 у гуртожитку. Потім у 2013 році, він повідомив їй, що написав заяву, що більше у гуртожитку не мешкає і там і не проживав, бо мешкав у м.Пологи. Також вказала, що вони були у 2022 році після виїзду з окупованої території у гуртожитку по АДРЕСА_4 у друзів декілька днів, хто проживає у кімнаті 54 не знає.

У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що проживає у гуртожитку по АДРЕСА_5 з 2006 році, ОСОБА_2 також проживав у цьому гуртожитку, вони знайомі і інколи спілкувалися. У 2013 році ОСОБА_2 виїхав з кімнати, забрав речі і більше у гуртожитку він не мешкав. Також вона знає, що ОСОБА_2 у 2013 році до паспортного столу відносив заяву, що більше у гуртожитку мешкати не буде, він їй про це казав, однак куди саме і кому їй не відомо.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, (втратив чинності 01.05.2022), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (набрав чинності 10.12.2017) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (втратив чинності 01.05.2019) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Тобто, для появи в особи обов`язку оплати житлово-комунальних послуг, вона має фактично їх споживати. У випадку стягнення заборгованості за надані послуги з опалення житлового приміщення та постачання гарячої води, на думку суду, необхідним є доведення факту проживання особи в квартирі/будинку.

Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05.07.2011 по 17.11.2021 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.05.2008 по 31.10.2021 нараховано за послуги в сумі 10152,82 гривень, сплачено 0,00грн. Отже, заборгованість за період 01.05.2008 по 31.10.2021 року складає 10152,82грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Так, споживач при фактичному отриманні послуг повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Разом із тим, позивачем не доведено належними засобами доказування того, що ОСОБА_2 був споживачем послуг, які надавалися Концерном «Міські теплові мережі» у період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у кімнату АДРЕСА_6 , з огляду на таке.

Дійсно, у вказаний у позовній заяві період ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою, проте факт лише самої реєстрації відповідача не свідчить про факт проживання ним у спірній кімнаті, і, тим паче, не свідчить про факт користування житлово-комунальними послугами.

На думку суду, наявність відкритого особового рахунку на ім`я відповідача також не доводить факт споживання останнім послуг за вказаною адресою.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом».

Згідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснено, "що при розгляді спорів про право користування житловим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому".

Отже, відмітка про реєстрацію не має ніякого значення при вирішенні питання щодо постійного та фактичного проживання чи не проживання особині у певному місці, оскільки така реєстрація лише є процедурою внесення особою відомостей щодо місця свого проживання, тобто є лише технічною процедурою обліку громадян.

З огляду на це, наявність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що ОСОБА_2 проживав за вказаною у позовній заяві адресою і отримував надані позивачем послуги.

Проте, як і відповідач, так і допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ті обставини, що ОСОБА_2 не проживав з 2013 року у кімнаті АДРЕСА_6 , оскільки з 2013 року проживає і працює у м.Пологи Пологівського району Запорізької області.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 не мешкає за зазначеною адресою в гуртожитку надано довідку форми ОК-5 Пенсійного фонду України, з якої встановлено, що з серпня 2013 ОСОБА_2 почав працювати в Приватному акціонерному товаристві «Пологівський олійноекстракційний завод», яке знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , де працював до лютого 2022 року, та почав проживати без реєстрації за адресом: АДРЕСА_3 , про що підтверджують довідки, які видані квартальним комітетом - довідка № 452 від 23.06.2020 р., довідка № 280 від 08.07.2021 р.

Наразі, довідку від квартального комітету, що ОСОБА_2 мешкав за вказаною адресою взяти не має можливості, так як квартальний комітет знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України.

Також на підтвердження проживання у м. Пологи відповідачем надано укладена з лікарем декларація № 0001-5ХТЕ-КН00 від 26.11.2018 р., яка містить відомості про фактичну адресу проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_3 . Позивачем не спростовані твердження відповідача та свідка, що будинок за адресом: АДРЕСА_3 був орендованим житлом де мешкала родина ОСОБА_2 .

Також, відповідач та допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт подання відповідної заяви про непроживання до ЖКП, яке обслуговувало даний гуртожиток.

Позивачем не спростовані і ті обставини, що ОСОБА_2 проживав у гуртожитку по АДРЕСА_4 , коли працював на Акціонерному товаристві «Запорізький алюмінієвий комбінат», згідно довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України, з якої встановлено, що дійсно ОСОБА_2 у 2007 році працював на ТОВ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».

Наразі, цей гуртожиток обслуговує комунальне підприємство «Наше місто» і на адвокатський запит ОСОБА_3 № 49 від 05.10.2022 р., надати копію заяви, яку ОСОБА_2 подавав на ЖКП або, якщо в них відсутні архіви, то повідомити, яке ЖКП обслуговувало цей гуртожиток, для того, щоб витребувати в них заяву. Відповідь відповідачу надана не була.

На підтвердження, що ОСОБА_2 постійно мешкав за цією адресою представник відповідача звернувся із адвокатським запитом щодо надання укладеного договір між ОСОБА_2 та ПАТ «Запоріжжяобленерго». Наразі, ПАТ «Запоріжжяобленерго» на запит не надало копію укладеного договору, а надано лише довідку № 0203022 про відсутність заборгованості за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно вказаної довідки №0203022 від 04.10.2022 року зазначено, що за особовим рахунком № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований споживач ОСОБА_2 , на покази приладу обліку зафіксовані представником ПАТ`Запоріжжяобленерго» на 01.01.2019 року заборгованість відсутня.

05.11.2021 р. ОСОБА_2 придбав будинок АДРЕСА_3 та мешкав в ньому до початку бойових дій, був зареєстрований за цією адресою, про що свідчить довідка від 17.04.2022 № 2303-.

З огляду на сукупність фактів, які містяться у наданих суду доказах, зокрема місце роботи відповідача у м.Пологи Запорізької області з 2013 по 2022 рік, укладення декларації із сімейним лікарем за місцем проживання у м.Пологи Запорізька область у 2018 році, відкриття особового рахунку на ОСОБА_2 ПАТ «Запоріжжяоблерго» за адресою у м.Пологи та оплата цих послуг, подальше придбання ОСОБА_2 житлового будинку у м.Пологи, наявність довідок квартального комітету у м.Пологи про факт проживання без реєстрації ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 , виданих у 2020 році та 2021 році, пояснення свідка ОСОБА_5 , є сумнівним факт проживання ОСОБА_2 у спірний період 01.05.2018 по 31.10.2021 у АДРЕСА_1 , а наданими відповідачем у своїй сукупності доказами, які не спростовані позивачем, підтверджено факт проживання ОСОБА_2 в м. Пологи Пологівського району Запорізької області у спірний період.

На підставі наведеного, позивачем не спростовані доводи відповідача, що ОСОБА_2 не був споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в період з 01.05.2018 року по жовтень 2021 року, як вказано у позові.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не звертався до позивача із письмовою заявою про зменшення розміру плати за послуги у зв`язку із тимчасовою відсутністю за місцем мешкання, що відповідно до п.6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» (в редакції до 01.05.2019р) надає споживачу право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача, то суд зазначає, що неподання такої заяви саме Концерну «МТМ» само по собі не свідчить про факт отримання ОСОБА_2 послуг які надаються позивачем і не підтверджують те, що ОСОБА_2 у спірний період був споживачем цих послуг.

Тим більше, відповідач зазначав про подання такої заяви і ним вживалися заходи щодо надання суду підтвердження звернення із такою заявою, однак безрезультатно. При цьому з огляду на порядок нарахування оплати за надані послуги у гуртожитку, розподіл оплати житлово-комунальних послуг між мешканцями житлового приміщення у гуртожитку, відносини між ЖКП та комунальними підприємствами з приводу вчасного передання листування та інформації про осіб, які вибули з гуртожитку, знаходяться поза межами предмету розгляду у даній справі.

При вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12,81ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків ,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В силу положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом позивач не надав будь - яких доказів, які надають змогу суду зробити висновок про те, що відповідач отримував житлово-комунальні послуги у період, в який такі послуги надавалися, надані відповідачем докази не спростував, а тому позивачем не доведено, що відповідач був споживачем послуг за адресою за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.05.2018 по 31.10.2021, тобто, відсутні докази того, що відповідач є споживачем послуг позивача у спірний період, тобто, належним відповідачем у справі, а відтак підстав для покладення на нього обов`язку зі сплату послуг, які він не отримував, немає.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено належними доказами те, що відповідач ОСОБА_2 був споживачем послуг за вказаною адресою та у вказаний період, та належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами, і як наслідок, не доведено існування між позивачем, як постачальником послуг, та відповідачем, як споживачем послуг, договірних відносин у вказаний в позові період, які регулюються нормами ст. ст. 633, 634, 638, 642 ЦК України та законодавством в сфері надання житлово-комунальних послуг, в зв`язку з чим правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача сум заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою відсутні, а відтак суд вважає, що в задоволенні позову до ОСОБА_2 слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

У позові Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 21.02.2023 року. Повне рішення складено 23.02.2023 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова