Справа № 740/5435/20
Провадження № 2/740/22/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з приміщення Червонозаводського районного суду м. Харкова 03.09.2021)

її представника - адвоката Мосейчука А.М. (в режимі відеоконференції з приміщення

Червонозаводського районного суду м. Харкова (03.09.2021) та поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів 07.10.2021, 09.11.2021, 14.02.2022,

28.06.2022),

відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів 09.11.2021, 14.01.2022, 28.06.2022, 25.10.2022, 07.01.2023, 25.01.2023),

її представника - адвоката Жогіної О.О. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення

суду з використанням власних технічних засобів 03.09.2021, 07.10.2021, 09.11.2021, 14.01.2022, 14.02.2022, 28.06.2022, 25.10.2022, 03.01.2023, 25.01.2023),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.12.2020 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення основної суми боргу та відсотків за договором позики від 03.01.2020, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позов обгрунтований тим, що 03.01.2020 ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 5 000 (п"ять тисяч) доларів США строком до 03.09.2020. На підтвердження цього 03.01.2020 ОСОБА_2 надано ОСОБА_1 розписку. За умовами договору позики ОСОБА_2 зобов"язана сплачувати 10% від суми 5000 доларів США, а саме 500 доларів США кожного місяця та не пізніше 03 числа поточного місяця починаючи з 03.02.2020 включно. ПолешкоЛ.В. зобов"язання за договором не виконала, суму позики не повернула, обумовлені за договором відсотки не сплатила.

Просить стянути з ОСОБА_2 суму основного боргу 140 375, 00 грн (гривневий еквівалент 5000 доларів США станом на 11.12.2020 згідно курсу НБУ 28,075 грн за 1 долар США), заборгованість за відсотками за договором за 11 місяців за період з лютого по грудень 2020 року - 153 808,49 грн (гривневий еквівалент 5500 доларів США), три проценти річних - 3584,37 грн, інфляційні втрати - 353,31 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 11 000,00 грн та інші судові витрати (т. 1 а.с. 1-10).

У відзиві на позов ОСОБА_2 у його задовленні просить відмовити повністю. Не заперечує отримання 03.01.2020 від ОСОБА_1 5000 доларів США. Однак дану суму вона ОСОБА_1 повернула. Заперечує, що сторонами 03.01.2020 у письмовій формі укладався договір та погоджувалося нарахування 10% щомісяця. Додана до позову ОСОБА_1 розписка складена ОСОБА_2 не 03.01.2020, а 08.12.2020 під тиском, погрозами та фізичним насильством з боку ОСОБА_1 та невідомого чоловіка, і зміст цієї розписки не відповідає її волі (т.1 а.с. 70-73).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що жодних коштів в рахунок виконання зобов"язань за договором позики від 03.01.2020 їй ОСОБА_2 повернуто не було. Розписка, яка ОСОБА_1 додана до позову і датована 03.01.2020, складена ОСОБА_2 дійсно 08.12.2020 з метою уточнення анкетних даних боржника ОСОБА_2 , підтверджувала дані первісної розписки і факт надання ОСОБА_1 5000 доларів США ОСОБА_2 та нарахування відсотків в розмірі 10% щомісячно. Первісна ж розписка складена 03.01.2020, в якій зазначено отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 5000 доларів США та зобов"язання повернути 2000 доларів США 03.07.2020, і 3000 доларів США 03.09.2020. Також у первісній розписці зафіксовано зобов"язання ОСОБА_2 сплачувати 10% щомісяця до 03 числа кожного місяця. Після 03.09.2020 ОСОБА_1 надала час ОСОБА_2 добровільно виконати умови договору і повернути грошові кошти. Оскільки ОСОБА_3 станом на грудень 2020 року грошові кошти не повернула, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути грошові кошти та уточнити анкетні дані, впевнитись у визнанні нею боргу шляхом складення розписки, долученої до позову, на що ОСОБА_2 погодилася та власноруч 08.12.2020 написала таку розписку, тим самим визнавши обставини позичання коштів. Будь-якого тиску при цьому на ОСОБА_2 не здійснювалося (т.1 а.с. 93-95).

У заяві свідка, поданій у порядку ст. 93 ЦПК України (т.1 а.с.198), ОСОБА_1 зазначила, що під час написання 08.12.2020 ОСОБА_2 за місцем її проживання другої боргової розписки, ОСОБА_1 здійснювала аудіозапис їх спілкування за допомогою мобільного телефону.

Від ОСОБА_2 19.01.2021 до суду надійшов зустрічний позов (т.1 а.с. 146-149), у якому з урахування поданої до суду 07.05.2021 заяви про зміну предмету позову (т.1 а.с. 228-231), просить визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 03.01.2020 на підставі розписки вiд 03.01.2020, яка була фактично складена 08.12.2020.

В обгрунтування зустрічного позову з посиланням на ст. 231 ЦК України зазначає, що 08.12.2020 вона склала розписку під погрозами та примусом.

У відзиві на зустрічний позов (т.1 а.с. 174-176) ОСОБА_1 у його задоволенні просить відмовити повністю. Зазначає, що обставини, якими ОСОБА_2 обгрунтовує недійсність договору є неправдивими, спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності з метою неповернення грошових коштів, отриманих у борг. Першу розписку складено 03.01.2020, у якій зазначено отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 5000 доларів США та зобов"язання повернути 2000 доларів США 03.07.2020, і 3000 доларів США 03.09.2020, а також зобов"язання ОСОБА_2 сплачувати 10% щомісяця до 03 числа кожного місяця. Оскільки ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути грошові кошти та уточнити анкетні дані в уточненій розписці, на що ОСОБА_2 погодилася та 08.12.2020 написала таку розписку. Будь-якого насильства при цьому не мало місця.

Ухвалою судді від 17.12.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на належні ОСОБА_2 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 28.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.02.2021 зустрічний позов прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 03.06.2021 за результатами підготовчого провадження за клопотанням ОСОБА_2 викликано у судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , неповнолітню ОСОБА_10 . Клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для з"ясування, чи виконані від імені ПолешкоЛ.В. записи у борговій розписці у незвичайному стані, представник ОСОБА_2 - адвокат Жогіна О.О. у підготовчому засіданні просила не вирішувати, а вирішити після допиту свідків. Справу призначено до судового розгляду по суті 09.07.2021, який відкладено на 03.09.2021 за клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Жогіної О.О. Викликана у встановленому законом порядку свідок ОСОБА_11 у судове засідання 09.07.2021 не з"явилася, а судові повістки про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 повернуті без вручення адресатам.

У судовому засіданні 03.09.2021 заслухано вступне слово зі сторони первісного позивача та представником відповідача за первісним позовом у порядку ст. 227 ЦПК України розпочато задавання запитань первісному позивачу - ОСОБА_1 . Через закінчення робочого часу та припиненням відеоконференцзв"язку з Червонозаводським районним судом м. Харкова, з приміщення якого у судовому засіданні брали участь первісний позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мосейчук А.М., оголошено перерву до 07.10.2021.

У судовому засіданні 07.10.2021 брали участь представники сторін. Представником відповідача за первісним позовом продовжено задавання запитань стороні первісного позивача, відповіді на які надавав представник ОСОБА_1 - адвокат Мосійчук А.М. Судом задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та протокольною ухвалою визнано обов"язковою явку сторін, оголошено перерву до 09.11.2021.

У судові засідання 09.11.2021, 16.12.2021, 04.01.2022, 14.02.2022 з різних причин одночасну явку сторін забезпечено не було, востаннє перерву оголошено до 17.03.2022.

З 08.03.2022 змінено підсудність судових справ Ніжинського міськрайонного суду розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22.

З 05.05.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Ніжинського міськрайонного суду розпорядженням Голови Верховного Суду від 04.05.2022 №27/0/9-22.

У судові засідання 28.06.2022, 13.09.2022, 25.10.2022, 27.10.2022, 25.11.2022, 19.12.2022, 03.01.2023 з різних причин одночасну явку сторін забезпечено не було.

Ухвалою суду від 03.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Кшевецької І.В. про скасування обов"язкової явки первісного позивача ОСОБА_1 в судове засідання, та у задволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Жогіної О.О. про залишення первісного позову без розгляду.

Ухвалою суду від 25.01.2023, постановленою у порядку письмового провадження, відмовлено у задоволенні заяви позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кшевецької І.В. про відвід головуючого судді Карпуся І.М.

У судовому засіданні 25.01.2023 за участі відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника - адвоката Жогіної О.О. протокольними ухвалами суду задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Кшевецької І.В. і постановлено продовжити розгляд справи за наявної явки учасників справи без участі первісного позивача ОСОБА_1 з огляду на її виїзд 21.01.2023 на невизначений строк у республіку Польщу, про що надано підтверджуючі документи, та її повідомлення про відсутність технічної можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Жогіної О.О. про повторний виклик свідків і призначення судово-почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 03.09.2021 ОСОБА_1 свої позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики підтримала, а вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 не визнала повністю з підстав, викладених у її заявах по суті справи.

ОСОБА_2 у судовому засіданні 25.01.2023 вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 не визнала повністю. Свої позовні вимоги про визнання договору позики недійсним підтримала, пояснивши, що вона 03.01.2020 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у національній валюті України гривні, у сумі, яка на той час за офіційним курсом НБУ була еквіалентна 5000 доларам США. Вони узгодили, що грошові кошти ОСОБА_2 буде повертати ОСОБА_1 , але про сплату відсотків домовленості не було. У червні 2020 року на прохання ОСОБА_1 вона власноручно написала розписку про отримання цих коштів у борг, датовану 03.01.2020, і поштою надіслала ОСОБА_1 у Харків, де на той час проживала ОСОБА_1 . Відомості у розписці зазначила так, як її про це просила ОСОБА_1 , зокрема і щодо строків повернення позики та сплати процентів, хоча в дійсності 03.01.2020 сплата процентів ними не обумовлювалася. Всю суму позики вона ОСОБА_14 повернула. Частину шляхом перерахування на банківські рахунки, зокрема ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , як її про це просила ОСОБА_1 , частину шляхом пересилання грошових коштів поштою через послуги ТОВ «Нова Пошта», так як реквізитів свого банківського рахунку ОСОБА_16 їй не повідомляла, а тому безпосердньо на її рахунок кошти вона перерахувати не могла. У подальшому, ввечері 08.12.2020, ОСОБА_1 з невідомим чоловіком без попередження з`явилася у її житло і застосовуючи фізичне та психологічне насильство змусила написати ще одну розписку, датовану також 03.01.2020, про отримання 5000 доларів США у борг. Забрала у неї мобільний телефон, у якому зберігалася інформація, що підтверджувала повернення нею ОСОБА_14 суми позики. З приводу даного факту вона зверталася до поліції та медичного закладу. Ефективного досудового розслідування у кримінальному провадженні не ведеться.

Заслухавши пояснення сторін, доводи їх представників, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 склала розписку про те, що отримала від ОСОБА_1 5000 доларів, які зобов"язалась повернути 2000 доларів 03.07.2020, та 3000 доларів 03.09.2020, і зобов"язалась сплачувати 10% щомісяця до 03 числа (т.1 а.с.96).

В обумовлений розпискою строк ОСОБА_2 зобов`язання зі сплати суми позики та процентів за користування позикою не виконала.

Також ОСОБА_2 08.12.2020 склала ще одну розписку, згідно з якою отримала від ОСОБА_1 в борг 5000 доларів США. Зобов"язалась повернути 5000 доларів США 03.09.2020 і сплачувати 10% від суми 5000 доларів США, а саме 500 доларів США кожного місяця не пізніше 03 числа поточного місяця, починаючи з 03.02.2020 включно (т.1 а.с. 11).

Спір між сторонами за первісним позовом стосується стягнення заборгованості за договором позики, а також відсотків за користування позикою, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання за договорм позики, інфляційних втрат, а за зустрічним позовом - визнання договору позики недійсним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦКУкраїни зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦПК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. (ст. 651, 653, 654 ЦПК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16, від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц, від 14.09.2022 у справі №130/82/2015.

Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із вказаними нормами цивільного закону обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина перша статті 231 ЦК України).

Дослідженням наявних у справі боргових документів установлено, що у змісті розписки, долученій ОСОБА_1 до відповіді на відзив (т.1 а.с.96), зазначено як про отримання ПолешкоЛ.В. від ОСОБА_1 суми позики 5000 доларів, так і зобов`язання ОСОБА_2 повернути таку ж суму частинами із визначенням строків повернення, а саме 2000 доларів - 03.07.2020, 3000 доларів - 03.09.2020, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами правовідносин за договором позики.

Власноручне написання даної розписки ОСОБА_2 не заперечує, як і не зазначає, що зміст саме цієї розписки не відповідає її справжній волі внаслідок застосування насильства, а тому суд не має підстав сумніватися у достовірності і допустимості цієї розписки як письмового доказу. ОСОБА_2 не заперечує і отримання нею від ОСОБА_1 у борг 03.01.2020 грошових коштів.

У розписці (т.1 а.с. 96) вказано валютою зобов"язання долари, без зазначення якої сами держави.

Пояснення, надані у судовому засіданні ОСОБА_3 про те, що валютою позики була гривня у сумі еквівалентній 5000 доларам США, суд до уваги не бере, так як у складеній нею ж розписці (т.1 а.с. 96) зазначено про отримання 5000 саме доларів, а письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, у відзиві на первісний позов ОСОБА_2 не заперечувала отримання 03.01.2020 від ОСОБА_1 5000 доларів США (т.1 а.с. 70-73).

Доводи ОСОБА_2 про повернення нею ОСОБА_1 суми позики не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Дублікати чеків та інформація АТ КБ "ПриватБанк" про здійсненні ОСОБА_2 платежі ОСОБА_4 , ОСОБА_12 (т.1 а.с.115, т. 2 а.с.104) не доводять поверення позики ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 не надано жодних письмових доказів, що зазначені платежі здійснені в рахунок виконання зобов"язань за договором позики, укладеним 03.01.2020 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . За правилами ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно і повернення грошей у рахунок виконання погашення позики та факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторін та показаннями свідків. З цих мотивів суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за первісним позовом без допиту за клопотанням ОСОБА_2 як свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 .

Доказів здійснення ОСОБА_2 платежів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , про що вона зазначає у відзиві на первісний позов, суду не надано.

Інформацією ТОВ "Нова пошта" надсилання ОСОБА_19 грошових коштів не підтверджується (т. 2 а.с. 37).

Також не надано письмових доказів поверенння коштів безпосередньо ОСОБА_1 , зокрема у сумі 1500 доларів США, як вказує ОСОБА_2 у відзиві на первісний позов. ОСОБА_1 повернення їй суми позики заперечує, і за таких обставин наявністю у ОСОБА_1 оригіналу розписки від 03.01.2020 (т. 1 а.с. 96) про отримання ОСОБА_2 у борг 5000 доларів такі твердження ОСОБА_2 спростовуються.

Судом не встановлено і передбачених ст. 231 ЦК України обставин вчинення ОСОБА_2 03.01.2020 договору позики проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску, адже сама ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що отримала 03.01.2020 від ОСОБА_1 грошові кошти на умовах їх повернення, а на підтвердження укладення даного договору позики між сторонами, ОСОБА_1 до відповіді на відзив надано розписку (т. 1 а.п. 96), і ОСОБА_3 не повідомляє і не надала доказів, що склала саме цю розписку проти своєї справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску.

Аргументи ОСОБА_2 про те, що між сторонами не погоджувалося нарахування 10% щомісяця є неспроможними і спростовуються самим змістом розписки (т. 1 а.с. 96), у якій вказано, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на певні періоди та зобов`язується їх повернути частинами у визначені строки зі сплатою процентів щомісяця.

Так, у розписці ОСОБА_2 вказала суму позики 5000 доларів. Зазначила процентну ставку 10%. Вказівки про те, що проценти зобов`язується сплачувати на іншу ніж 5000 доларів суму, як то на залишок боргу чи іншу, не зазначила. При цьому, з урахуванням наведенного вище, судом встановлено, що залишок боргу незмінювався, так як доказів повернення позики, в тому числі частково, не надано. Також вказала кінцевий строк позики 03.09.2020, та про сплату процентів щомісяця до 03 числа, що свідчить про узгодженість строку сплати процентів саме в межах строку позики, тобто до 03.09.2020, так як вказівки на інші строки сплати процентів не зазначено.

Відтак, зміст розписки (т. 1 а.с. 96) свідчить про досягнення сторонами згоди щодо умов сплати позичальником в межах строку позики до 03.09.2020 щомісяця до 03 числа процентів за ставкою 10% в місяць на суму позики 5000 доларів США.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним укладення 03.01.2020 між сторонами договору позики на умовах, зазначених у складеній спочатку ОСОБА_2 розписці (т. 1 а.п. 96), що підтверджується цією розпискою.

Інша ж розписка, складена ОСОБА_2 08.12.2020 (т.1 а.с. 11), у якій у порівнянні із раніше складеною містяться відмінні умови щодо строків повернення боргу не частинами, як в першій розписці (2000 доларів США 03.07.2020, 3000 доларів США 03.09.2020), а одним платежем (5000 доларів США 03.09.2020), за таких умов не є документом, у якому сторони засвідчили умови договору позики з яких вони дійшли згоди, укладеного між ними 03.01.2020. Тому обставини складання ОСОБА_2 розписки 08.12.2020 не мають значення для правової оцінки укладеного між сторонами договору позики 03.01.2020, оскільки на підтвердження його укладення та його умов представлено розписку ОСОБА_2 , складену нею спочатку. Зазначене позбавляє необхіності для вирішення спору встановлювати обставини складання ОСОБА_2 розписки 08.12.2020, адже з урахуванням наведеного, незалежного від того, якими були ці обставини, ними не може бути підтверджено відсутність обов`язку у ОСОБА_2 повернення суми позики і процентів, враховуючи дійсність боргової розписки, складеної та підписаної ОСОБА_2 спочатку. З цих же мотивів суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за зустрічним і первісним позовами без допиту за клопотанням ОСОБА_2 як свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і надання оцінки аудіозапису на оптичному диску (т.1 а.с.16), рапорту про надходження заяви ОСОБА_2 у поліцію про застосування насильства для примусу написання 08.12.2020 боргової розписки (т.1 а.с.116), витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за цією заявою (т.1 а.с. 75, 151), записів психолога (т.1 а.с. 74, 150).

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконала зобов`язання за договором позики, обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з неї на свою користь заборгованості за договором позики від 03.01.2020 в розмірі суми основного боргу та з урахуванням визначених у спершу складеній розписці десяти процентів на місяць за користування позикою.

Щодо валюти, у якій підлягає стягненню сума основного боргу, проценти за користування позикою, 3% річних, суд виходить з наступного.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, про що зроблено висновок Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Укладеним між сторонами 03.01.2020 договором позики, як вбачається з розписки (т.1 а.с. 96), зобов`язання виражене у іноземній валюті, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. У розписці не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні.

Проте позивач просить стягнути борг і проценти за договором, перерахувавши їх у гривні за офіційним курсом до долара США, встановленим НБУ на 11.12.2020.

Таим чином позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 11.12.2020. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України гривня. Тому з урахуванням принципу диспозитивності суд доходить висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу, процентів за користування позикою, 3% річних, в національній валюті України.

Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 140 375, 00 грн (гривневий еквівалент 5000 доларів США станом на 11.12.2020 згідно курсу НБУ 28,075 грн за 1 долар США).

Водночас суд звертає увагу, що наведений у позові розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена ОСОБА_1 до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з лютого по грудень 2020 року, який виходить за межі строку позики - по 03.09.2020.

Аналіз положень статей 1046, 1048, 1049 ЦК України свідчить, що після спливу визначеного договором строку позики право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється. Його права та інтереси в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18).

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 суму позики 5000 доларів США, а остання зобов`язувалася повернути надану позику частинами, а саме: 2000 доларів США 03.07.2020, та 3000 доларів США 03.09.2020, і сплачувати 10% щомісяця до 03 числа. Відтак, викладені у спершу складеній розписці (т. 1 а.п. 96) умови договору позики, свідчать, що сторони погодили сплату процентів на суму позики, а оскільки в порушення зобов"язань за договором ОСОБА_20 не повернула ні частину позики до 03.07.2020, ні всю позику до 03.09.2020, її сума залишалася незмінною упродовж всього строку позики - 5000 доларів США.

Таким чином, позикодавець ОСОБА_1 відповідно до ст. 1048 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору позики має право на отримання процентів за користування позикою, нарахованих у межах 10% на суму позики, ураховуючи її неповернення за кожен місяць користування позикою, у межах погодженого сторонами строку позики (8 місяців) у сумі 112 300,00 грн (гривневий еквівалент 4000 доларів США /500 доларів США х 8/ станом на 11.12.2020 згідно курсу НБУ 28,075 грн за 1 долар США).

Оскільки після закінчення строку позики у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена ОСОБА_1 вимога в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по відсотках за користування позикою за період з жовтня по грудень 2020 року є безпідставною. Позовні вимоги про стягнення боргу по процентам за користування позикою, з урахуванням наведеного вище, підлягаю частковому задоволенню в межах суми 112 300,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України штрафних санкцій, а саме індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Предметом укладеного між сторонами договору позики від 03.01.2020 є грошові кошти, виражені в іноземній валюті.

Але оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у п. 49 постанови від 27.11.2019 у справі №340/385/17.

Як вбачається з наведеного у позові розрахунку заборгованості, три проценти річних при сумі боргу 141 519 грн (еквівалент 5000 доларів США) за період з 03.02.2020 по 11.12.2020 становить 3 584,37 грн, а інфляційні втрати при сумі боргу 14 020,30 грн (еквівалент 500 доларів США) за період лютий жовтень 2020 року становлять 353,31 грн.

Суд не погоджується з розрахунком через те, що сума 3% річних і інфляційних втрат визначена виходячи з періоду прострочення з лютого 2020 року та суми простроченого зобов"язання при розрахунку 3% річних 5000 доларів США, і суми простроченого зобов"язання при розрахунку інфляціних втрат 500 доларів США, тоді як за умовами укладеного сторонами договору позики ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути надану позику частинами (2000 доларів США 03.07.2020, та 3000 доларів США 03.09.2020).

Отже ОСОБА_2 з 04.07.2020 прострочила виконання зобов"язання сплатити частину позики 54 360,20 грн (гривневий еквівалент 2000 доларів США станом на 04.07.2020 згідно курсу НБУ 27,1801 грн за 1 долар США), а з 04.09.2020 прострочила виконання зобов"язання сплатити всю суму позики 138 454 грн (гривневий еквівалент 5000 доларів США станом на 04.09.2020 згідно курсу НБУ 27,6908 грн за 1 долар США).

Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Уточненого розрахунку з урахуванням збільшення періоду прострочення, зокрема по день ухвалення рішення суду, ОСОБА_1 не подано. Виходячи із закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, у зв"язку з чим суд виходить з тих кінцевих дат періоду прострочення зобов"язання при розрахунку розміру 3% річних і інфляційних втрат, які взято позивачем при здійсненні розрахунку у позовній заяві.

Станом на дату, по яку здійснено розрахунок позивачем, а саме 11.12.2020, три відсотки річних від простроченої суми становить 1399,78 грн (276,26 грн = 54 360,20 грн ?гривневий еквівалент 2000 доларів США станом на 04.07.2020 згідно курсу НБУ 27,1801 грн за 1 долар США? суми боргу у період 04.07.2020 - 03.09.2020 х 3% х 62 дні прострочення/365 днів у році/100) + (1123,52 грн = 138 454 грн ?гривневий еквівалент 5000 доларів США станом на 04.09.2020 згідно курсу НБУ 27,6908 грн за 1 долар США? суми боргу у період 04.09.2020-11.12.2020 х 3% х 99 днів прострочення /365 днів у році/100).

А тому вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, заявлені в розмірі 3584,37 грн підлягають частковому задоволенню в межах суми 1399,78 грн.

У період, за який здійснено розрахунок позивачем, а саме лютий - жовтень 2020 року, внаслідок несвоєчасного повернення позики інфляційні втрати становлять 1649,50 грн (-434,23 грн = 54 360,20 грн ?гривневий еквівалент 2000 доларів США станом на 04.07.2020 згідно курсу НБУ 27,1801 грн за 1 долар США? суми боргу у період 04.07.2020 - 03.09.2020 х 0.99201200 сукупного індексу інфляції за період прострочення - 54 360,20 грн суми боргу) + (2 083,73 грн = 138 454 грн ?гривневий еквівалент 5000 доларів США станом на 04.09.2020 згідно курсу НБУ 27,6908 грн за 1 долар США? суми боргу у період 04.09.2020-31.10.2020 х 1.01505000 сукупного індексу інфляції за період прострочення - 138 454 грн суми боргу).

Оскільки згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, які в частині стягнення інфляційних втрат заявлені в розмірі 353,31 грн, з відповідача слід стягнути заявлену суму інфляційного збільшення боргу.

За таких обставин, у задовленні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики слід відмовити.

Первісний позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню, і слід стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 03.01.2020 в розмірі 254 428,09 грн, з яких: 140 375 грн сума позики, 112 300 - заборгованість за відсотками, 1399,78 грн - 3% річних, 353,31 грн - інфляційні втрати.

У даному випадку позивач, як кредитор за договором позики відповідно до

вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип

диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб

захисту порушеного права, у грудні 2020 року звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що 298 121 грн. 17 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за позикою з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних, заборгованість за відсотками за користування позикою. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, несе ризики курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 85,34% (254 428,09 : 298 121,17 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3611,81 грн, з яких 2981,21 грн за подання позовної заяви та 630,60 грн заяви про забезпечення позову, підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 3082,32 грн (3611,81 х 85,34%).

Розрахунку суми витрат на правничу допомогу і доказів їх понесення не надано, у зв"язку з чим суд не знаходить підстав для їх стягнення з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.01.2020 у розмірі 254 428,09 грн, з яких: 140 375 грн сума позики, 112 300 заборгованість за відсотками, 1399,78 грн 3% річних, 353,31 грн інфляційні втрати, а також витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у сумі 3082,32 грн, а всього стягнути 257 510 (двісті п`ятдесят сім тисяч п`ятсот десять) гривень 41 копійку.

У задовленні решти вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 17.12.2020 у виді накладення арешту на 2/5 належних відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 згідно з ч. 7, 8 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 14.04.2022 за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_3 , вибула до республіки Польща 21.01.2023 на невизначений час, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Кшевецька Інна Василівна, адреса: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача: адвокат Жогіна Олена Олександрівна, 04053, м. Київ, вул.Гоголівська, буд. 49, оф. 30.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Карпусь