печерський районний суд міста києва
02 березня 2023 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Батрин О.В.
секретар судового засідання Габрись О.М.
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 та стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 103/08-Ж, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000 дол. США на оплату за нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., жилою площею 44,30 кв.м.
З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору 30.05.2008 року, між «Індустріально-експортний банк» та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., жилою площею 44,30 кв.м.
У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, на підставі іпотечного застереження за договором іпотеки, позивачем, як новим іпотекодержателем на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, було зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., жилою площею 44,30 кв.м.
У зв`язку із зверненням стягнення на іпотечне майно на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем неодноразово було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу про добровільне виселення зі спірного нерухомого майна. Оскільки вказані вимоги в добровільному порядку відповідачем виконано не було, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив задовольнити позов у визначений ним спосіб.
Ухвалою суду від 06.12.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків виявлених в ній (а.с. 35).
16.12.2022 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 06.12.2022 року (а.с. 37-38).
Ухвалою суду від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 41).
Повідомленням суду від 20.12.2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 42).
02.03.2023 року на адресу суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 103/08-Ж (далі - кредитний договір) (а.с. 7).
Згідно з п. 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику на умовах забезпеченості повернення строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 200 000 доларів США. Термін користування кредитом з 30.05.2008 року по 29.05.2028 року.
Відповідно до п. 1.2 кредит було надано позичальнику на оплату нерухомого майна 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,25 кв. м., жилою площею 44,30 кв. м.
З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору, 30.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 1315, відповідно до якого іпотекодавець - ОСОБА_2 передав в іпотеку іпотекодержателю - АТ «Індустріально-експортний банк» належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,25 кв. м., жилою площею 44,30 кв. м. (а.с. 14-17).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).
За змістом положень ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 287066811 від 26.11.2021 року (а.с. 18) рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 61879412 від 26.11.2021 15:06:04 приватним нотаріусом Рудік І.П. на підставі договору іпотеки звернено стягнення на іпотечне майно та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,25 кв. м., жилою площею 44,30 кв. м. за ОСОБА_1 (новий іпотекодержатель).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений,або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
08.12.2021 року та повторно 08.09.2022 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу про виселення зі спірної квартири в добровільному порядку, що підтверджується поштовими квитанціями та накладними про їх відправлення (а.с. 20-30).
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Враховуючи, що квартиру, яка була предметом іпотеки було придбано за рахунок кредиту банку, забезпеченого іпотекою цього житла, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки не застосовують положення статті 109 ЖК УРСР щодо надання іншого постійного житла одночасно з їхнім виселенням.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про виселення з квартири ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.
На підставі наведеного, ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 36, 37, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, керуючись ст. 13, 81, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1
відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2
Суддя О.В. Батрин