Справа № 953/5259/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Садовського К.С.,

за участі секретаря Калантай Є.О.,

представників заявника адвокатів Сулейманової М.І.,

Прокопенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сулейманової М.І. звернулась до суду з вказаною заявою, відповідно до якої просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на території України (адреса: АДРЕСА_1 ) за станом 24 серпня 1991 року та за станом на 13 листопада 1991 року. В даній заяві заявниця зазначила, що з 1989 року, в тому числі й станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і вважає себе громадянкою України за законом.

Обставина проживання на території України станом на дати, зазначені вище, підтверджувалась відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина СРСР, однак в 1993 році Заявницею було втрачено даний паспорт, а у видачі нового паспорта Заявниці на той час було усно відмовлено, у зв`язку з тим, що вона проживала в гуртожитку як студент, тому вимушена була знятися з обліку реєстрації (у період з травня місяця 1993 року по вересень 1993 року, що підтверджується відміткою у формі А), та виїхати за місцем проживання її батьків (м. Залізногірськ Курської області) для отримання паспортного документу зразка 1974 року. З 01.09.1989 року заявниця навчалась на денній формі у Харківському ордена Леніна політехнічному інституті ім. В.І. Леніна (Харківський політехнічний інститут). За весь час навчання ОСОБА_1 не мала довготривалих пропусків у навчанні, оскільки була старостою, що вимагало безпосередньої присутності в університеті для отримання стипендій для всієї групи. До завершенню навчання - до 1995 року Заявниця постійно проживала у студентському гуртожитку інституту за адресою: АДРЕСА_1 . Після закінчення навчання в інституті з чоловіком придбали у власність квартиру у місті Харкові за адресою: АДРЕСА_2 , де тоді було зареєстроване місце проживання заявниці. З 2007 року і дотепер місце проживання Заявниці зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 . З 2001 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю та належним чином сплачує податки. Протягом більш ніж останніх 30 років, життя заявниці тісно пов`язане з Україною, де заявниця має сім`ю, роботу, житло, має соціальні зв`язки, здійснює підтримку української армії, та має бажання отримати громадянство України та продовжувати будувати життя у цій Державі.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 народилась за межами адміністративних кордонів України (тодішньої УРСР), а документів, наявних у неї, що підтверджують факт постійного проживання на території України є недостатньо для міграційної служби для прийняття позитивного рішення про набуття нею громадянства за територіальним походженням, існує необхідність в отриманні рішення суду, яке встановлювало б факт постійного проживання Заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Вказані обставини і змусили ОСОБА_1 звернутись до суду із зазначеною заявою.

В судовому засіданні представники заявника адвокати Сулейманова М.І. і Прокопенко Ю.О. підтримали викладені в заяві вимоги, просять їх задовольнити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав до суду пояснення, в яких щодо вирішення справи поклався на розсуд суду та просив розглядати справу за відсутності представника Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків та встановивши зазначені факти та обставини, які дають підстави для задоволення заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Борисівка, Борисівського району, Белгородської області, РСФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження.

З 01.09.1989 року по 01.03.1995 року ОСОБА_1 була студенткою денної форми навчання Харківського ордена Леніна політехнічного інституту ім. В.І. Леніна (нині Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут»), що підтверджується архівною довідкою від 29.08.2022 р. та відміткою у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Відповідно до картки прописки Форми А з 01.11.1989 року адреса місця проживання зареєстровано у м. Харкові за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії трудової книжки, завіреної належним чином, ОСОБА_1 з 01.09.1989 року по 01.03.1995 року проходила навчання у Політехнічному університеті, з 1998 року була прийнята на роботу у ПП «Хазяїн». Відповідно до довідки про реєстрацію фізичної особи-підприємця з 2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Заявниця весь час мешкає на території України, у місті Харкові, де має сім`ю, роботу, житло, має соціальні зв`язки, здійснює підтримку української армії, та має бажання отримати громадянство України та продовжувати будувати життя у цій Державі.

Допитаний в режимі відеоконференції у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, пояснив суду, що разом із ОСОБА_1 навчався разом в одній групі в університеті з першого курсу. Повідомив, що за час навчання, з 1989 року по 1994 рік він із заявницею постійно проводили дозвілля разом, готувались до навчання у гуртожитку. Також зазначив, що протягом всього навчання ОСОБА_1 безперервно проживала у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а влітку, починаючи з середини липня 1991 року по 31 серпня 1991 року ОСОБА_4 брала участь в організації роботи приймальної комісії університету, що вимагало безпосередньої присутності в університеті під час вступної компанії.

Допитаний в режимі відеоконференції у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, повідомив суду, що разом із ОСОБА_1 навчався в університеті та проживав в одній кімнаті з майбутнім чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , тому вони часто гостювали один в одного у гуртожитку, проводили багато часу у спільній компанії та підтвердив, що ОСОБА_1 постійно мешкала у гуртожитку на час навчання та станом на серпень 1991 року точно перебувала у місті Харкові, оскільки приймала участь в організації роботи приймальної комісії університету.

Так, порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

У ч.1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13.11.1991 року.

Метою встановлення даного факту заявниця зазначила - встановлення належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту громадянина України.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 ч.1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, то суд приходить до висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст. 293 ЦПК України та ст.3 Закону України «Про громадянство України».

Згідно вимог підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом пункту 8 наведеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України підтверджується карткою реєстрації форми А у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , показами свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , та довідкою Національного технічного університету «Харківський Політехнічний інститут».

Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що вона бажає оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, яке, враховуючи вищезазначені норми законодавства, можливе, зокрема, у разі народження особи на території України до 24 серпня 1991 року, або її проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Суд вважає, що вказані докази є належними, достатніми та підтверджують факт постійного проживання заявниці на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вбачає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. 259, 265, 315-316, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ), зацікавлена особа Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області (місцезнаходження 61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 24) про встановлення факту проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) , станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області, адреса місця знаходження: 61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, .

Повний текст рішення складено 26.01.2023.

Суддя К.С.Садовський