ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4321/21 Номер провадження 22-ц/814/141/23Головуючий у 1-й інстанції Федорова О.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г., Гречка Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року у складі судді Федорова О. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 23.02.2021 о 11:45 в м. Харкові (біля будинку № 6 по вулиці Мало-Панасівська) на перехресті нерівнозначних доріг Мала-Панасівська та Чоботарська сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок того, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу автомобілю SUZUKI VITARA реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення.

23 березня 2021 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

19 квітня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності-фізичною-особою-підприємцем - ОСОБА_3 зроблено звіт про оцінку майна, згідно якого вартість матеріального збитку, що нанесено внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки SUZUKI моделі VITARA реєстраційний номер НОМЕР_2 , розраховано на базі витратного підходу та складає 322 200 грн без ПДВ.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ». Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 18 лютого 2020 року, була визнана страховим випадком, на підставі чого позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 100 000 грн.

Вказував, що він має право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка складає 222 200 грн.

Крім того, позивачем оцінено розмір моральної шкоди в сумі 7 800 грн, оскільки з вини відповідача він позбавлений можливості пересуватись на своєму автомобілі, що в умовах запроваджених карантинних заходів спричинило йому дискомфорт та незручності, порушився його нормальний ритм життя, в тому числі пов`язаний з його роботою.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 222200 грн та моральну шкоду в розмірі 7 800 грн, судові витрати по справі просив покласти на відповідача.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди в розмірі 222 200 грн та суму моральної шкоди в сумі 7 800 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 300 грн.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що предметом доказування у справі є розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди та підстави для відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що судом першої інстанції в основу рішення покладено «Звіт про оцінку майна», проте реальні витрати позивача на відновлення автомобіля не відомі та не доведені належними доказами.

У порушення вимог статті 137 ЦПК України та пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до позовної заяви позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди, що було проігноровано судом.

Крім того, звертає увагу на те, що в мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн, проте в резолютивній частині рішення стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 7 800 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 23.02.2021 об 11:45 год в м. Харкові біля будинку № 6 по вулиці Мало-Панасівська на перехресті нерівнозначних доріг Мала-Панасівська та Чоботарська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом, рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу автомобілю SUZUKI VITARA реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та їх власникам завдано матеріальних збитків.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП (а. с. 5-6).

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 19.04.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки SUZUKI моделі VITARA реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 322 200 грн без ПДВ (а. с. 7-41).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», яким виплачено потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 100 000 грн, що підтверджується випискою по картці від 01.11.2021 № QEVR-8081 (а. с. 91) та не заперечується учасниками справи.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що він має право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка складає 222 200 грн, а також право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у 7 800 грн, оскільки з вини відповідача він позбавлений можливості пересуватись на своєму автомобілі, що в умовах запроваджених карантинних заходів спричинило йому дискомфорт та незручності, порушився його нормальний ритм життя, в тому числі пов`язаний з його роботою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у заподіянні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди ОСОБА_2 та виплати йому ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» страхового відшкодування, тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що складає 222 200 грн, а також завданої позивачу протиправними діями відповідача моральної шкоди, які перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із такими діями.

За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 32 пункт 32.7 вказаного Закону встановлено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-III в абзаці 10 частини другої статті 7 зазначено, що у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом, проведення оцінки майна є обов`язковим.

Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону № 2658-III).

Заперечуючи проти розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля SUZUKI VITARA реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 322 200 грн без ПДВ, що визначений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , який має сертифікат № 1140/20, виданий Фондом державного майна України 24.12.2020 строком дії до 24.12.2023 на здійснення оцінки колісних транспортних засобів, відповідач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на спростування таких збитків суду не надав, клопотань про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не заявляв, та відповідних обставин суду не довів.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що розрахунок витрат на відновлення пошкодженого автомобіля позивача згідно Звіту про оцінку майна від 19.04.2021 не є належним доказом, оскільки не стосується предмета доказування, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв за основу Звіт про оцінку майна від 19.04.2021, який відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та відповідачем по справі не спростований.

Даний звіт не суперечить дефектовці автомобіля SUZUKI VITARA, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що була виконана ПП «ТЕХНІК-ЦЕНТР» - офіційним дилерським центром «SUZUKI» у Харківському регіоні, яке займається продажем та технічним обслуговуванням автомобілів даної торгової марки й здійснило огляд автомобіля після ДТП (а. с. 82-85).

Даних щодо фактичного здійснення ремонту автомобіля позивача матеріали справи не містять, тому доводи апелянта про необхідність врахування лише фактичних витрат позивача на відновлення пошкодженого автомобіля наявними у справі доказами не підтверджуються.

Визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість матеріальних збитків, необхідна для відновлення порушеного права позивача внаслідок пошкодження належного йому автомобіля у зв`язку із скоєною відповідачем ДТП, що спричинила завдані збитки, є обґрунтованою, розрахована відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 (далі - Методика), та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440.

Застосовані оцінювачем методичні підходи і методи оцінки колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) відповідають вказаній Методиці та Національному стандарту № 1, що є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Витратний підхід є одним з основних методичних підходів для проведення оцінки майна, який ґрунтується на врахуванні принципів корисності і заміщення. Витратний підхід передбачає визначення поточної вартості витрат на відтворення або заміщення об`єкта оцінки з подальшим коригуванням їх на суму зносу (знецінення) (пункти 38-40 Національного стандарту № 1).

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункти 2.3., 2.4. Методики).

Таким чином, стягнута судом з відповідача різниця між розміром завданих позивачеві збитків та сумою страхового відшкодування підтверджена належними та допустимими доказами у справі, які доводами апеляційної скарги не спростовуються.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які призвели до пошкодження автомобіля позивача, останньому завдано моральної шкоди, проте, присуджена судом сума грошового відшкодування моральної шкоди - 7 800 грн не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 3 000 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного судового рішення лише в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, в іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, та залишається апеляційним судом без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши грошове відшкодування моральної шкоди до 3 000 грн.

В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна