Провадження №2/522/2246/23
21 лютого 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.
розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на нерухоме майно у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку», -
Позивач 07.12.2021 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , просить:
- визнати іпотекою АТ «Райффайзен Банк» квартиру АДРЕСА_1 ;
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 19 053,37 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2021 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.02.2022.
У підготовчому засіданні 02.02.2022 враховуючи думку представника позивача ОСОБА_3 розгляд справи було відкладено на 23.03.2022 з метою повторного сповіщення учасників справи.
У підготовчому засіданні 23.03.2022 було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 10.05.2022.
У підготовче засідання 10.05.2022 учасники справи не з`явилися, АТ «Райффайзен банк» подав заяву про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 28.06.2022.
До суду 12.05.2022 надійшли пояснення представника позивача ОСОБА_3 , згідно яких зазначає, що дії ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2 ) щодо поділу предмету іпотеки є неправомірними, адже право власності до ОСОБА_4 повернулося на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а позовні вимоги щодо недійсності договорів купівлі-продажу та іпотечних договорів були залишені без розгляду. Також вказує, що позивач не пропустив строк позовної давності, адже кредитний договір укладений до 02.03.2027 року і діє до повного погашення заборгованості. Крім того, документи, які підтверджують обставини справи отриманні 10.02.2021, 26.05.2021 та 07.10.2021, а позов подано 07.12.2021.
У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 28.06.2022 розгляд справи відкладено на 24.08.2022.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю слідувати в укриття працівникам та відвідувачам Приморського районного суду м. Одеси підготовче засідання 24.08.2022 відкладено на 01.11.2022.
Ухвалою суду від 01.11.2022 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 15.12.2022.
З метою повторного сповіщення відповідача та третю особу розгляд справи у судовому засіданні 15.12.2022 відкладено на 21.02.2023.
Ухвалою суду від 06.02.2023 було відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 06.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника АТ «Райффайзен Банк» 20.02.2023 подав заяву про проведення засідання без участі представника банку, позовні вимоги підтримали.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідач викликалася до суду за місцем своє офіційної реєстрації, але рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», сповіщалася шляхом розміщення оголошення.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та інші ухвали розмішені в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, слухає справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0054/74/71068, відповідно до якого кредитор на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 151 500 дол. США. (а.с.6-8).

02 березня 2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки щодо кредитного договору №№014/0054/74/71068 від 02.03.2007 (а.с.133-134).

02 березня 2007 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 111,4 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м. у, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири (а.с.131).

13 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого виступило нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 116,6 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. (а.с.12-15).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2010 у справі №3562/10 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 02.03.2007 року. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.03.2007. Також стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» за кредитним договором №014/0054/74/66674 від 06.10.2006 та кредитним договором №014/0054/74/17068 від 02.03.2007 у сумі 2 670 001,33 грн. солідарно (а.с.141-144).

Таке рішення було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 1 грудня 2010 року у справі №2-3562/10 у зв`язку з нововиявленими обставинами (а.с.145-146).

Подальша доля вирішення спору суду невідома, адже ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2012 ухвалена іншим суддею під іншим номер справи як 2-8968/11, і вирішено питання щодо залишення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 без розгляду, щодо позову ВАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в ухвалі нічого не вказано (а.с.147).

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради 16.06.2010 розпорядженням №556 затвердила технічний висновок ПП «Юридична фірма «ІВК ТА ПЕРТНЕРИ» щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на дві квартири (з урахуванням Розпорядження №632 від 06.07.2010):

-Квартиру, загальною площею 54,8 кв.м., у тому числі житловою площею 42,4 кв.м. по АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_4 . Залишити зазначеній квартирі

АДРЕСА_6 , власником якої в цілому є ОСОБА_4 . Присвоїти зазначеній квартирі АДРЕСА_3 (а.с.20, 21).

08 липня 2010 року виконавчим комітетом Одеської міської ради видане свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.23 на звороті).

23 січня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення по справі №522/27516/13-ц, яким частково задоволено позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 , звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 70,5 кв.м., загальною площею 116,6 кв.м. на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на задоволення вимог за кредитним договором №014/0054/74/66674 від 06.10.2006р. Також звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 77,1 кв.м., загальною площею 111,4 кв.м. на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на задоволення вимог за кредитним договором №014/0054/74/71068 від 02.03.2007р (а.с.16-17).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.10.2021 вбачається, що ОСОБА_1 15.02.2011 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м. У Державному реєстрі іпотек відомості відсутні (а.с.18).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16 зазначив, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

Відповідно до розпоряджень Приморської районної державної адміністрації від 16 червня 2010 року №556 та від 06 липня 2010 року за № 632, квартира АДРЕСА_3 утворилась саме за рахунок поділу квартири, що є предметом іпотеки.

Площа квартири АДРЕСА_2 становила 111,4 кв.м,, квартира АДРЕСА_2 після поділу становить 54,8 кв.м загальною площею, квартира АДРЕСА_3 74,2 кв.м.

Сукупний розмір двох квартир становить 129 кв.м., що не відповідає розміру первинної квартири, втім невідповідність площі квартири, яка є предметом іпотеки, сукупній площі квартир, утворених внаслідок поділу, не спростовує, що новоутворені квартири є частками предмету іпотеки.

Отже, до відповідача, яка придбала одну з новоутворених квартир, перейшло право власності на предмет іпотеки, і вона набула статусу іпотекодавця і має усі права і несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

Як вказувалося вище рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу та іпотечного договору було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2010 року за нововиявленими обставинами.

За таких обставин суд вважає доведеним, що належна відповідачу квартира є частиною предмета іпотеки і Банк, відповідно, є іпотекодержателем за договором іпотеки від 13 березня 2007 року, укладеного з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 014/0054/71068 від 02 березня 2007 року, зокрема і квартири АДРЕСА_1 , та яка до поділу на підставі розпорядження Приморської районної державної адміністрації була частиною квартири АДРЕСА_1 .

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 4.2 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, зокрема, у випадку якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному частковому не повернені у встановлені кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість.

Згідно наданим Банком розрахунком заборгованість станом на 13 лютого 2020 року становить 1 664 468,67 доларів США., з яких заборгованість за тілом кредиту 148 041,57 доларів США, заборгованість за відсотками 228 246,82 доларів США, пеня 1 288 180,28 доларів США (а.с.149-153).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи Банк використав належне йому право на зміну умов щодо строків повернення кредиту, шляхом пред`явлення позову у 02 квітня 2009 року, а тому строки щодо повернення кредиту є такими, що настали 02 квітня 2009 року.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, розмір заборгованості має визначатися на момент зміни банком умов щодо строків повернення кредиту.

З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що розмір заборгованості станом на 15 квітня 2009 року становив: заборгованість за тілом кредиту становить 148 041,57 доларів США.

Отже у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором Банк, як іпотекодежатель, в силу вимог статті 33 Закону України "Про іпотеку" має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 053,93 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №13652 від 08.11.2021 на зазначену суму (а.с.5).

Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволенні, то суд стягує судовий збір понесений позивачем з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ), третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), про звернення стягнення на нерухоме майно задовольнити.

Визнати іпотекою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» квартиру АДРЕСА_1 .

У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/0054/74/71068 від 02 березня 2007 року у сумі 48 315 дол. США 15 центів (прострочена заборгованість за тілом кредиту) звернути стягнення у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної на стадії виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) сплачений судовий збір у розмірі 19 053 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят три) гривні 93 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 24 лютого 2023 року.

Суддя: В.Я.Бондар