ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/130/22
Провадження № 2/362/384/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.23 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Берковської Д.С.,
представника позивача Давидюка А.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні її права власності на будинок АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим будинком.
Вказуючи на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 20.10.2021 р. у справі №362/3246/21 було розірвано шлюб між сторонами.
Під час перебування у шлюбі сторони проживали у будинку позивачки за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок був придбаний позивачем до шлюбу за власні кошти і належить їй на праві власності одноособово. Станом на сьогодні відповідач зареєстрований за даною адресою, хоча фактично вже там не проживає.
Оскільки стосунки між сторонами спору складні, що також було й однією з причин розлучення, між ними існує конфлікт, який після розлучення через суд з ініціативи позивачки ще більш ускладнився та сторони не можуть знайти спільну мову, з боку відповідача мають місце погрози, позивач, хвилюючись за своє життя і здоров`я та життя і здоров`я свого сина з його сім`єю, які також проживають за вказаною адресою, не має можливості нормально володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй будинком. Крім того відповідач не сплачує комунальні послуги за користування житлом, його реєстрація в будинку тягне за собою обов`язок позивача сплачувати комунальні послуги з урахуванням факту реєстрації відповідача в будинку, також не є виключеною можливість реєстрації ним та вселення до будинку його неповнолітніх дітей всупереч інтересам позивача (така реєстрація допускається законодавством без згоди власника; ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»). Також відповідач може в будь-який момент здійснити спробу вселитися назад до будинку. Таким чином, по-перше, є всі підстави стверджувати про вже існуючі порушення відповідачем права власності позивача на належний їй будинок, а, по-друге, є достатні підстави передбачати можливість інших порушень прав позивача, як власника будинку, в майбутньому.
13.12.2021 р. позивач звернулася листом до відповідача з вимогою добровільно знятися з реєстрації місця проживання в її будинку, однак відповіді від нього не було отримано.
Враховуючи, що зняти відповідача з реєстрації за адресою належного позивачу будинку без його згоди в позасудовому порядку неможливо, оскільки, згідно ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», для цього також необхідно подати паспорт та військовий квиток відповідача, яких немає у позивачки, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначає, що відповідач не є членом сім`ї позивача ні в розумінні ст. 64 Житлового кодексу, ні в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України, оскільки вони не проживають разом, не пов`язані спільним побутом і не ведуть спільного господарства.
Оскільки сторона відповідача не є членами однієї сім`ї, то відповідач не може мати передбачених чинним законодавством прав на користування належним позивачу житлом, як член сім`ї останнього.
В той же час очевидно, що відповідач свого часу набув прав користування будинком як член сім`ї власника на той час його дружини.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовчі дії (а.с.16).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2022 року закрито підготовче судове засідання та справи призначена до судового розгляду (а.с. 37-28).
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.
ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.32, 41), та за допомогою смс повідомлення (а.с. 42) не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, та в судове засідання не з`явився, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі продажу житлового будинку від 06.10.1999 (а.с. 7).
Згідно Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 6).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач на думку суду довів.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , обов`язок по сплаті комунальних послуг не несе, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, із заявами про усунення перешкод у користуванні житлом до уповноважених осіб відповідач також не звертався, відтак останній втратив право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 6, 9, 71, 72, 150, 156 ЖК України, статтями 4, 11, 12, 19, 42, 80, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 265, 280- 284 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2023 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко