ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2169/23 Справа № 185/2064/22 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року в цивільній справі номер 185/2064/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01 жовтня 1990 року по 21 листопада 1991 року, з 27 січня 1994 року по 14 січня 1999 року, з 01 лютого 1999 року по 20 квітня 2018 року він працював у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

20 вересня 2013 року під час роботи на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з ним стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який був обумовлений експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, що належить відповідачу. Внаслідок нещасного випадку йому було встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності.

Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, внаслідок чого за час роботи у відповідача він захворів на професійні захворювання. Був звільнений 20 квітня 2018 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Відповідно до довідок МСЕК позивачу встановлено 3 групу інвалідності з втратою професійної працездатності 65%.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди. В нього було порушено звичний спосіб життя. Він відчуває постійний фізичний біль, має погане самопочуття. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які він мав до травмування та до моменту отримання професійних захворювань.

Просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, 239300,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням

здоров`я, 130000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

В діях відповідача відсутній причинний зв`язок між діянням підприємства та заподіянням шкоди позивачу. Даний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року в справі №646/5658/19. Тому в діях ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відсутній склад правопорушення.

Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів таких порушень.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях того, що позивачу завдано моральну шкоду, оскільки позивачем не доведено дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну його звичного способу життя.

Зазначає, що відповідно до індивідуальної програми реабілітації позивач не потребує консультацій психолога чи психіатра.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що 3 група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах.

Позивач був обізнаний про умови праці, та за час трудової діяльності від нього не надходило скарг або зауважень щодо умов праці.

Суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, залишив без уваги аргументи та доводи відповідача, необґрунтовано завищив розмір моральної шкоди, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Від позивача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Меланчук І.В. надав апеляційному суду заяву про розгляд справи за відсутністю його та позивача, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідача в умовах впливу шкідливих факторів в період з 01 жовтня 1990 року по 21 листопада 1991 року, з 27 січня 1994 року по 14 січня 1999 року, з 01 лютого 1999 року по 20 квітня 2018 року. Звільнений 20 квітня 2018 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 32-38).

20 вересня 2013 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків, актом проведення розслідування встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (а.с. 18-21).

Довідкою МСЕК серії 12ААА № 005462 від 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 встановлено первинно 10 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 12).

09 листопада 2018 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Даним актом встановлено, що професійні захворювання виникли внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, в тому числі: важкість праці, фізичне динамічне навантаження, підвищена концентрація пилу в повітрі робочої зони, перевищено еквівалентний рівень шуму та вібрації, підвищена вологість повітря. (а.с. 28-31).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії 12ААА № 074882 від 11 грудня 2018 року ОСОБА_1 було первинно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 22).

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №077277 від 08 листопада 2019 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями та третю групу інвалідності (а.с.23).

Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №065710 від 16 листопада 2021 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями та третю групу інвалідності (а.с. 24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування

моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці а також нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Судом встановлено наявність порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до отримання позивачем виробничої травми, виникнення професійних захворювань та обмеження працездатності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130000,00 грн, що відповідає характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 130000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості позивача працювати в полегшених умовах

при наявності 3 групи інвалідності не виключає його моральних страждань.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, та обґрунтованості відшкодування моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.

Суддя: