Справа № 489/8898/21
Номер провадження 2/489/426/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання права власності на квартиру

встановив

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач надав згоду на купівлю цієї квартири. У 2019 році відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя квартири за вищевказаною адресою. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2020 у справі №487/4454/19 відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про поділ квартири АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стало те, що квартира була куплена не за спільні кошти подружжя, а фактично обміняна на іншу квартиру, яка була особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Укладення договорів купівлі-продажу квартири від 06.06.2018 та 12.07.2018 (між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) було формальним, так як у інший спосіб сторони договору були позбавлені можливості оформити право власності на нерухоме майно. Позивач зазначає, що жодних грошових коштів відповідно до укладених договорів не передавалося, так як фактично мав місце обмін квартирами. Спірна квартира була набута шляхом обміну на належну позивачу на праві власності квартиру, яка знаходилася в АР Крим. На даний час позивач має намір продати квартиру, але без згоди відповідача не може цього зробити. Для отримання згоди відповідача було запрошено до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевої О.І., проте ОСОБА_2 на визначену нотаріусом дату не прибув та згоду на продаж квартири не надав, чим перешкоджає позивачу розпоряджатися квартирою. Таким чином, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2022 було здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача просив розглядати справу без його участі та без участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив до суду не подано.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до запрошення від 07.12.2021 ОСОБА_2 було запрошено на 13.12.2021 о 15:30 год. до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської областіЯкушевої О.І. для надання ним згоди на продаж квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 13.12.2021 ОСОБА_2 не прибув 13.12.2021 о 15:30 год. до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевої О.І. для надання згоди на продаж квартири АДРЕСА_1 .

З рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2020 у справі №487/4454/19 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 654/4518/18 від 24.11.2021 визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити факт його набуття, створення до шлюбу, або той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2020 у справі №487/4454/19, яке набрало законної сили, встановлено, що з 20.09.2010 по 09.10.2019 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2019. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.07.2018 на ім`я ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 . Продавцем вказаної квартири є ОСОБА_3 , від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_4 . Нотаріально посвідченим договором дарування від 29.09.2004 підтверджується, що ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_5 ) набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 належала на праві власності квартира в АР Крим. Сторони підтвердили, що спірна квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_1 шляхом обміну на належну останній на праві власності квартиру в АР Крим. Жодних грошових коштів відповідно до укладених договорів не передавалося, так як фактично мав місце обмін квартирами. ОСОБА_2 не надав жодного доказу того, що квартира в АР Крим була в непридатному для проживання стані та за рахунок його особистих коштів був проведений капітальний ремонт квартири як в АР Крим, так і в м. Миколаєві, тому суд відхилив такі доводи.

Суд приходить до висновку, що придбання позивачем квартири АДРЕСА_1 відбулося у звязку з відчуженням (продажем) квартири АДРЕСА_2 , яка була набута ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з відповідачем та була особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Тобто, квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_1 шляхом обміну на належну останній на праві власності квартиру в АР Крим. Враховуючи те, що позивач має намір продати квартиру, але без згоди відповідача не може цього зробити, а останній не визнає за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на визначену нотаріусом дату не прибув та згоду на продаж квартири не надав, чим перешкоджає позивачу розпоряджатися квартирою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі. Таким чином, за ОСОБА_1 необхідно визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.02.2023.

Суддя В. В. Кокорєв