ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

за участі представника позивача ОСОБА_2 ,

за участі представника відповідача ОСОБА_3 ,

за участі представника третьої особи Попко О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

11.10.2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гірченко О.А., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До кінця 2017 року вся родина проживали разом за адресою в АДРЕСА_1 . В даному будинку відповідач є зареєстрованою по теперішній час. З початку 2018 року відповідач разом з дитиною не подаючи позову про розірвання шлюбу пішла проживати окремо та до кінця березня 2022 року фактично проживала в квартирі свого батька не будучи там зареєстрованою. В кінці березня 2022 року відповідач разом з дитиною, в зв`язку із військовим станом, поїхала на проживання за кордон, а саме до Франції в м. Нансі, де вона проживає і по теперішній час та повертатися в Україну не збирається. Позивач до виїзду дружини за кордон добровільно утримував свою родину, надаючи необхідні кошти, після її виїзду позивач продовжує надсилати кошти дружині в якості допомоги. Ще до виїзду за кордон відповідачка не завжи давала можливість позивачу, як батьку дитини спілкуватися з сином. В кінці березня відповідач вивезла дитину за кордон без згоди батька, на теперішній час має намір розлучитися, потім хоче позбавити батька бачитися із дитиною та залишатися постійно проживати за кордоном. Таким чином, між позивачем та відповідачем наявний спір про визначення місця проживання дитини. Просить визначити місце проживання сина разом з позивачем. Позивач має дохід та відповідно має фінансову можливість самостійно утримувати сина. Крім того батько із сином мають тісний емоційно-психологічний зв`язок. Позивач забезпечений житлом. Фактично, позивач має можливість самостійно та повноцінно виховувати сина без участі матері дитини. Просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 по місцю реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року відкрито позовне провадження в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.12.2022 року надійшов Відзив на позовну заяву представника відповідача в якому зазначено, що вказаний позов є передчасним. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів позову вбачається, що дитина проживає разом з відповідачем за місцем її проживання. Доказів того, що вона чинить перешкоди, відносно місця проживання дитини позивачем не надано. В задоволені позову просить відмовити.

15.12.2022 року від представника позивача надійшли заперечення на відзив представника відповідача, де зазначив, що представником відповідача здійснюються спроби маніпулювання фактами. Позивач, як батько дитини бажає щоб дитина проживала саме із ним, діючи в першу чергу в інтересах неповнолітнього сина та готовий за це боротися.

В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач надала заяву де проти позовних вимог заперечувала.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Не заперечував проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.

В підготовчому судовому засіданні представник третьої особи зазначила, що на даний час немає можливості скласти висновок служби про доцільність проживання дитини так, як дитина з матір`ю перебуває за межами України у зв`язку з військовими діями на території України.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та зазначив, що хоче щоб син повернувся до нього. До виїзду закордон відповідач не перешкоджала спілкування з дитиною. Після розпочинання війни в Україні та обстрілами, відповідачкою було прийнято рішення виїхати за межі України, він цьому не заперечував. Однак, з телефонних розмов між сином та ним йому стало відомо, що дружина не планує повертатися в Україну. Після звернення нею до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу він вирішив звернутися з даним позовом. Вважає, що у нього є всі необхідні можливості щоб би забезпечити сина матеріально.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів того, що позов є безпідставним та необґрунтованим, поданим передчасно. Позивачем не надано належних та достатніх доказів, що підтверджує про існування конфлікту між сторонами щодо проживання дитини. Підставою подачі даного позову стала позовна заява відповідача про розірвання шлюбу між сторонами.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради у вступному слові зазначила, що на даний час позов подано передчасно. До початку війни в Україні позивач не звертався до суду з даним позовом хоча сторони проживали окремо з 2018 року. Не звертався позивач і з заявою до органу опіки про перешкоджання з боку відповідача побачень з дитиною.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року вказаний шлюб між сторонами розірвано.

Згідно копії паспорту громадянина України Серії НОМЕР_1 виданого Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області від 18.05.2005 ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 18.03.2008 року.

Згідно копії паспорту громадянина України Серії НОМЕР_2 виданого Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області від 30.03.1996 ОСОБА_5 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 18.03.2008 року.

Відповідно до Договору дарування частини житлового будинку від 16.04.2003 року, посвідченого суша новою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області. Зареєстрованого в реєстрі за № 1196 частина житлового будинку з прилеглими службовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою зареєстровано крім позивача та відповідача ще п`ять осіб, які не є членами сім`ї позивача. Разом з тим, малолітній син ОСОБА_6 в даному житловому будинку не зареєстрований. Місце реєстрації на час розгляду справи відсутнє. Вказані факти не заперечуються сторонами.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України).

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що родина проживала разом за адресою: АДРЕСА_1 до кінця 2017 року.

З початку 2018 року відповідач з дитиною, не подаючи до суду позов про розірвання шлюбу, пішла проживати в квартирі свого батька заадресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що за період окремого проживання сторін позивач спілкувався з дитиною, забирав до себе, забезпечував матеріально і т.д. Отже, спору щодо місця проживання дитини між сторонами не виникало.

В березні 2022 року в зв`язку з військовою агресією росії та введенням військового стану в Україні, відповідач з дитиною поїхала за межі України до Польщі, а в подальшому до Франції. Як зазначив позивач у судовому засіданні, про вимушений виїзд йому було відомо і він не заперечував.

В серпні 2022 року ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і 31 жовтня 2022 року в даній справі прийнято рішення про розірвання шлюбу зареєстрованого 12 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36.

Як зазначив позивач даний факт став підставою для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним, так, як відповідач не планує повертатися до України і цим самим позбавить його можливості спілкуватися з сином.

Згідно з положенням ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Згідно ст.150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді справи в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник із-за малолітньої дитини, яка на даний час не досягла віку, як передбачено законодавством, що може бути враховано її думку з ким із батьків вона хоче проживати.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Саме такий Правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16.

При розгляді справи суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради зазначено, що на даний час надати висновок про доцільність проживання дитини з одним із батьків не є можливим. Дитина з матір`ю за межами України в зв`язку з військовим станом в країні. Вважає, що позов є передчасним, повернення дитини в місто Фастів є таким, що загрожує життю дитини.

Разом з тим, висновок є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо місця проживання дитини, то він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про місце проживання дитини.

При розгляді справи встановлено, що дитина на даний час немає місця реєстрації і тимчасово проживає з матір`ю за межами України в Франції м. Нансі. В Україні матір та батько дитини, які є сторонами по справі зареєстровані за однією адресою, дані факти спростовуються доказами по справі.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов є передчасним, не містить належного обґрунтування та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.56,141,157,160,161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 10 березня 2023 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей