П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Фазикош О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У жовтні 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.04.2020 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2/2069096.

У відповідності до п. 1.1 кредитного договору Банк надає Позичальнику на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту сумі 54 159,33 грн строком з 21.04.2020 по 20.04.2026 включно.

Пунктом 1.2 передбачено, що кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Кредитним договором № 1/2069096, укладеним між Банком та Позичальником 16.09.2019.

Згідно п.1.1 Правил надання споживчого кредиту в AT «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя надання кредиту Позичальнику здійснюється шляхом зарахування Банком кредитних коштів на поточний або поточний (картковий) рахунок Позичальника. Сума кредиту на сплату страхового платежу за договором страхування життя перераховується Банком на поточний рахунок страхової компанії.

На підтвердження виконання Банком зобов`язань щодо видачі коштів за Кредитним договором позивачем надано копії меморіального ордеру № REF2519848 від 21.04.2019 на суму 97,23 грн. з призначенням платежу: «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 », № REF2519848 від 21.04.2019 року на суму 1 143, 46 грн з призначенням платежу «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 », № REF2519848 від 21.04.2019 на суму 1 291, 85 грн з призначенням платежу: «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 », № REF2519848 від 21.04.2019 на суму 1 772, 54 грн з призначенням платежу: «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 », № REF2519848 від 21.04.2019 на суму 4 218,08 грн з призначенням платежу: «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 », № REF2519848 від 21.04.2019 на суму 45 636,17 грн з призначенням платежу: «рефінансування кредитної заборгованості по договору 1/2069096 від 16.09.2019 ОСОБА_1 »

Позивач зазначає, що всі умови кредитування були вказані в договорі. Разом із тим ОСОБА_1 порушила умови цього договору, у тому числі, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Кредитного договору ОСОБА_1 , станом на 20.10.2020 заборгованість за Кредитним договором становить 65 083,01 грн з яких: 54 159,33 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 4 062,92 грн - сума заборгованості по відсоткам; 6 860,76 грн - комісія; 0,00 грн. - пеня за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за Кредитним договором №2/2069096 від 21.04.2020 станом на 20.10.2020 у розмірі 65 083,01 грн, з яких: 54 159,33 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 4 062,92 грн - сума заборгованості по відсоткам; 6 860,76 грн комісія.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операції за рахунок споживача, застосовано до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Натомість, згідно з пунктом 1.3.2 кредитного договору від 21 квітня 2020 року позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту.

Тобто, вказаним пунктом 1.3.2 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у додатку № 1 до кредитного договору, а саме, у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Враховуючи наведене, оскільки апелянту було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим і незаконним, відповідно сплачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості підлягає зарахуванню в якості погашення кредиту.

Таким чином розмір суми, яку позивач просить стягнути із відповідача підлягає зменшенню на 6860,76 грн (6 місяців х комісію 1143,46 грн = 6860,76 грн).

Проте суд І-ї інстанції не надав жодної оцінки таким запереченням відповідача по справі та вказав, що відповідач укладений договір не оскаржувала. Натомість, у клопотанні про зупинення провадженні у справі, про яке згадує суд, та яке міститься в матеріалах цієї справи, відповідач просила зупинити розгляд цього провадження у зв`язку із розглядом судової справи № 308/10864/21 про визнання недійсним пункту 1.3.2 Кредитного договору №2/2069096 укладеного 21 квітня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 з другої.

Викладене свідчить, що вказані обставини та заперечення належним чином не взяті до уваги судом І інстанції, що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин та прийняття судового рішення, яке підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.04.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 2/2069096.

Згідно п.1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту сумі 54 159,33 грн строком з 21.04.2020 по 20.04.2026 (включно).

Пунктом 1.2 передбачено, що кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Кредитним договором № 1/2069096, укладеним між Банком та Позичальником 16.09.2019.

Згідно п.п. 1.3.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно проценту винагороду за користування кредитом у розмірі 15 % річних (фіксована ставка), які нараховуються та сплачуються у валюті кредиту.

Відповідно до п.2.1 вказаного договору Надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування кредитних коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором, визначеного п. 1.2 Договору у сумі визначеній п.1.1 Договору. Видача кредиту готівкою не передбачена.

Пунктом 2.2 передбачено що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на рахунки заборгованості за договором визначеного п.1.2 Договору.

Відповідно до п. 2.4 цього договору, зазначено, що нарахування за користування кредитом та комісії (якщо передбачена) згідно Договору здійснюється з дня перерахування кредитних коштів на рахунки заборгованості за договором, визначеним п. 1.2 Договору до моменту повного погашення заборгованості за Договором. Нарахування процентів здійснюється в день повернення кредиту, на фактичну суму заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов Договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми простроченого платежу.

Відповідно до зазначених вище умов Кредитного договору, у зв`язку із невиконанням Позичальником зобов`язання в строки передбачені Кредитним договором, позивач направив на адресу відповідача вимогу від 09.07.2020 року за вих. № 10451/2324, що не була отримана Відповідачем та в подальшому, у зв`язку з невиконанням вказаної вимоги, вимогу від 10.08.2021року за вих. № 10451/2628 про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору № 2/2069096 від 21.04.2020 року, що не була отримана відповідачем.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають в тім, що пунктом 1.3.2 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». А відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Перевіряючи дані доводи, колегія суддів зазначає таке.

Як передбачено пунктом 1.2 Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року, кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Комплексним договором № 1/2069096, укладеним між Банком та Позичальником 16.09.2019. відповідно до якого Позичальнику було видано кредит в сумі 49 715,60 грн.

Водночас, підпунктом 1.3.2 пункту 1.3. Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року визначено, що за користування кредитом Позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.2. Договору.

Аналіз даних вимог Кредитного договору, вказує на те, що Позичальник щомісячно сплачує Банку комісійну винагороду в розмірі 2,30 % від суми 49 715,60 грн, яка значиться як кредитна заборгованість у зв`язку з невиконанням умов Комплексного договору № 1/2069096 від 16.09.2019.

Така умова Кредитного договору зазначена як санкція до Позичальника за невиконання своїх обов`язків перед Банком.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України Про споживче кредитування від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Тобто, зазначеним Законом передбачено, що комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, відносяться до загальних витрат за споживчим кредитом.

У відповіді на відзив Банк зазначив, що обслуговування кредитної заборгованості включає у себе моніторинг кредитної заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Тож, вимоги підпункту 1.3.2 пункту 1.3. Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року, яким сторони визначили обов`язок Позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30 % від суми кредиту, відповідають приписам норм спеціального Закону, яким є Закону України Про споживче кредитування.

Як зазначено у частині 1 статті 11 Закону України Про споживче кредитування від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Даною нормою передбачено надання безоплатної інформації про споживчий кредит за наявності двох умов, а саме: наявність вимоги споживача про надання інформації та надання такої інформації не частіше одного разу на місяць.

За формою така інформація стосується поточного розміру заборгованості; розміру суми кредиту, повернутої кредитодавцю; надання виписки з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум.

Проте, щомісячна комісія передбачена підпунктом 1.3.2 пункту 1.3. Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року встановлена саме за обслуговування кредитної заборгованості, що включає у себе моніторинг кредитної заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Зазначена інформація надається Позичальнику на постійній основі та не залежить від наявності звернення останнього, та з більшою періодичністю аніж це передбачено частиною 1 статті 11 цього Закону.

Водночас, така інформація стосується нагадування про необхідність здійснення щомісячного платежу; надання інформації через дистанційні системи про стан заборгованості; інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості та консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо можливого погашення заборгованості, тощо.

Отож, щомісячна сплата комісії, яка передбачена підпунктом 1.3.2 пункту 1.3. Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року здійснюється за ті послуги, які не надаються безоплатно Позичальнику у відповідності до вимоги частини 1 статті 11 Закону України Про споживче кредитування від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, які не залежать від волевиявлення Позичальника та з необмеженою періодичністю.

Такий правовий висновок викладено у постанові КЦС у складі ВС від 26.12.2019 року в справі №467/555/19, та у постанові КЦС у складі ВС від 13.05.2021 року в справі № 461/1763/20.

За загальним правилом частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, частина 1 статті 628 ЦК України.

А згідно приписів статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відтак, сторони Кредитного договору № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року, скориставшись свободою договору, визначили умови (пункти) на власний розсуд, в тому числі й щодо комісії, які ними погоджено, та за цих обставин підлягають застосуванню в обов`язковому порядку.

Виходячи з приписів статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки на час апеляційного перегляду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2021 року Кредитний договір № 2/2069096 від 21 квітня 2020 року в частині положень підпункту 1.3.2 пункту 1.3. цього Договору є чинним, а тому його вимоги є обов`язковими для сторін даного правочину.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а звідси, висновки суду першої інстанції стосовно доводів про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом не підлягають перевірці апеляційним судом.

А звідси, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень та підтверджених відповідними доказами. Відтак, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню через їх недоведеність, а рішення суду першої інстанції у зв`язку із цим, залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 07 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: