КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/883/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва про визнання права власності на новостворене майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року в складі судді Ларіонової Н.М.,

встановив:

01.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва про визнання права власності на новостворене майно.

Посилався на ті підстави, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за її згодою він у 1997-1998 роках добудував до вказаного будинку прибудову, що складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат, туалету.

Оскільки відповідачі відмовляються надати йому документи для належного оформлення створеного ним майна, на підставі ст. 331, 334 ЦК України просив суд позов задовольнити. Визнати за ним право власності на новостворене майно у вигляді 59,2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., у будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року вказаний позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

27.10.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що ним завчасно подавалися заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з виїздом відповідачів за межі України та неможливістю врегулювати спір в позасудовому порядку. Розгляд справи у відсутність відповідачів, які знаходяться за межами України, порушує його права та права відповідачів. За період дії воєнного стану в Україні у відповідачів могло і повинно змінитися відношення до спірного майна, оскільки вони знаходяться за кордоном, а він в м. Києві охороняє спірне майно.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Литовченко Ю. П. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, 21.07.2022 та повторно 25.08.2022 в судові засідання не з`явився, заяв про розгляд справи в його відсутність не подавав.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для врегулювання спору між сторонами суд відхилив, оскільки це питання вже вирішувалось судом, а представник відповідача розцінює таке клопотання як намагання затягнути розгляд справи та примусити відповідачів визнати позов.

Судом встановлено, що протокольною ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті на 25.11.2021 11:00 год. (а.с. 11 т.2).

25.11.2021 за клопотанням представника позивача по справі оголошено перерву до 29.03.2022 11:30 год., надано можливість врегулювати спір мирним шляхом (а.с. 16 т.2).

29.03.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з активними бойовими діями у м. Києві (а.с.20 т.2). Розгляд справи відкладено на 21.07.2022 10:30 год.

Про дату, час та місце розгляду справи 21.07.2022 представник позивача ОСОБА_4 був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка від 30.06.2022 (а.с.25 т.2).

20.07.2022 представник позивача звернувся до суду з заявою про перенесення розгляду справи після закінчення воєнного стану. Оскільки відповідачі знаходяться за межами України, узгодити мирову угоду не є можливим (а.с.32 т.2).

21.07. 2022 , у зв`язку з неявкою позивача, в судовому засіданні оголошено перерву до 25.08.2022 11:00 год.

24.08.2022 представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перенесення розгляду справи на термін оголошеного військового стану, так як відповідачі знаходяться за кордоном і врегулювати питання по справі не видається можливим (а.с.41 т.2).

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».

Встановивши, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді першої інстанції, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з поданням позивачем клопотань про відкладення розгляду справи, та враховуючи, що позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання і не скористався своїм правом подати заяву про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому, залишення заяви без розгляду не порушує право позивача на судовий захист, оскільки відповідно до положень частини другої статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.

Судом першої інстанції надано належну оцінку поведінці позивача, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що розгляд справи у відсутність відповідачів, які знаходяться за межами України, порушує їх права, є необґрунтованими та суперечать положенням ст. 223 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами процесуального права, які судом правильно застосовані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норм права в оскаржуваних судових рішеннях є очевидним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк