ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/3609/21 Номер провадження 22-ц/814/1798/23Головуючий у 1-й інстанції Бібік О.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року, постановлене суддею Бібік О.В. (повний текст складено 08 лютого 2022 року),

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я,

в с т а н о в и в:

18.11.2021 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 16.10.2020 приблизно о 07-30 год. ОСОБА_1 , який знаходився за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар каструлею по голові ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 завдав позивачу легкі тілесні ушкодження та був засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2020 (справа №621/3218/20) за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700,00 грн.

Злочинні дії ОСОБА_1 , крім фізичного болю, завдали йому суттєвих душевних страждань, приниження честі і гідності, оскільки його побив рідний батько, який займає відповідальну посаду головного енергетика АТ «Харківгаз» та яким він пишався і з якого брав приклад. Унаслідок викладеного у позивача виникли побоювання за свою безпеку та емоційна невпевненість, зумовлена переживаннями та негативними спогадами, що призвело до негативних змін у житті, складності виконання повсякденних обов`язків, потреби у психологічній реабілітації. Виходячи із засад розумності та справедливості, просить стягнути із відповідача на його користь, завдану ним моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., що буде справедливою компенсацією понесених ним душевних страждань.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04.02.2022 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що факт заподіяння відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачу, встановлено вироком суду та, в порядку ч.ч.1,6 ст.82 ЦПК України, обставини заподіяння тілесних ушкоджень не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Разом із цим, беручи до уваги характер ушкоджень, обставини спричинення шкоди, фізичні та моральні страждання позивача, суд визнав наявними підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Відповідач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що дійсно, вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2020 (справа №621/3218/20) був засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Факт спричинення тілесних ушкоджень він визнав та сплатив штраф. Водночас факт спричинення моральної шкоди вважає недоведеним та вказує на відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та спричинення позивачеві моральної шкоди.

Просить застосувати позицію Верховного Суду, сформовану у справах №197/1330/14-ц від 20.01.2021, за змістом якої причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди; №296/699/20 від 29.11.2021 сам по собі факт визнання поведінки протиправною не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди; а також рішення Європейського суду з прав людини «Перна проти Італії» від 25.07.2001, «Білуха проти Україна» від 09.02.2007, якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Заперечує підстави відшкодування моральної шкоди через відсутність істотних змін в житті позивача, який не вів активного громадського життя та не мав широкого кола спілкування, а його життєвий уклад обмежувався онлайн-спілкуванням на ігрових сайтах.

Наголошує, що конфлікт мав швидкоплинний характер, сторони проживають в одній квартирі у різних кімнатах, а з позовом до суду він звернувся більше ніж через рік після самої події, що спростовує його твердження про побоювання за свою безпеку.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.1166 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування майнової, а не моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.09.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.02.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 19.09.2022.

28.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача адвоката Янковського В.В. на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.10.2020, близько 07 год. 30 хв. ОСОБА_1 , який знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар каструлею по голові ОСОБА_2 , чим спричинив останньому, відповідно до висновку експерта №12-14/209-Зм/20 від 11.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани на голові, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6).

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2020 (справа №621/3218/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700,00 грн. Вирок суду набрав законної сили 12.01.2021./а.с.4/.

Частково задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що факт заподіяння відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачу встановлено вироком суду та не заперечується сторонами, обставини заподіяння тілесних ушкоджень не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, та, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, постановив до стягнення 15 000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. За змістом частини першої наведеної норми, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Такі роз`яснення сформовані у пункті дев`ятому Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У спірних правовідносинах законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а тому її розмір підлягає доказуванню та має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, оскільки не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише з питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

У справі, яка переглядається установлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який скоїв кримінальне правопорушення, позивач отримав ушкодження здоров`я, звертався до лікаря та правоохоронних органів, докладав додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, із урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки ситуація з його побиттям та наслідки цього стали для нього психотравмуючими факторами, завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду). При цьому спільне проживання сторін в одній квартирі тільки посилює психотравмуючі фактори, а не свідчить про відсутність претензій між ними та досягнення миру в сім`ї.

Проте виходячи зі ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі), відсутності відомостей про необхідність реабілітації, а також тривалості вимушених змін в організації життя, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, постановленої до стягнення є завищеним та підлягає зменшенню із 15 000,00 грн. до 5 000,00грн., що, з огляду на вже понесене відповідачем покарання, матиме достатній компенсаційний, а не каральний та обтяжуючий характер. Саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 18.10.2019 у справі №352/342/17, від 27.01.2021 у справі №607/15258/19.

Наведена відповідачем практика Верховного Суду у справах №197/1330/14-ц від 20.01.2021, №296/699/20 від 29.11.2021 застосуванню не підлягає, оскільки сформована у інших правовідносинах, де має місце відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, що окремо врегульовано статтею 1174 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.1166 ЦК України є помилковими, оскільки при постановленні оскаржуваного судове рішення суд першої інстанції правильно застосував ст.ст.23,1167 ЦК України, посилання на ст.1166 цього Кодексу в тексті рішення відсутні.

Заперечення підстав відшкодування моральної шкоди через відсутність істотних змін в житті позивача, колегія суддів відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на доказах. Тоді як звернення позивача в суд із цим позовом через рік після самої події не впливає на його підставність, не спростовує побоювання позивача за свою безпеку, а лише підтверджує існування триваючого конфлікту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення розміру моральної шкоди, постановленої до стягнення із 15 000,00 грн. до 5 000,00 грн.В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, постановленої до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 15 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль