Справа № 944/4577/22
Провадження №2/944/443/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Ізовіта В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його матір`ю є його колишня дружина ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що подружні відносини з дружиною не склалися, рішенням Яворівського районного суду від 26 вересня 2011 року їх шлюб було розірвано. Відповідач 01 листопада 2011 року повністю залишила дитину на нього. З цього часу та по даний час відповідач не виховувала дитину, не займалася її розвитком та утриманням, не давала про себе знати, не цікавилася станом дитини, не забезпечувала дитину одягом, харчуванням. З 01 листопада 2011 року дитина перебуває лише на його утриманні, вихованні, проживає разом з ним. Він зі свого боку забезпечив всі належні умови для проживання сина.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити, у разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи.

Додатково зазначив, що у 2011 році відповідач покинула сім`ю та поїхала в невідомому йому напрямку. З того часу жодної участі у вихованні та утриманні сина не бере. Йому відомо, що 2015 році вона приїжджала з іншим чоловіком та дитиною на весілля до своєї сестри, була в Яворівському районі Львівської області 3-4 дні. В цей час вона приходила до сина, брала його до себе. Про що вони розмовляли йому невідомо. При цьому, відповідач приїжджала саме на весілля сестри, а не провідати сина, до нього прийшла лише формально. Про те, що він подав позов про позбавлення материнських прав ОСОБА_3 , син знає та не заперечує проти позбавлення її материнських прав, оскільки мати зовсім не цікавиться його життям та здоров`ям, не телефонує, не приїжджає. На даний час син навчається в Німеччині, куди виїхав в зв`язку із війною на території України, в період навчання проживає у його родичів. Він повністю забезпечує сина матеріально, надає йому кошти на всі потреби, постійно телефонує до нього, цікавиться його життям, навчанням. Син в періоди канікул і свят приїжджає додому, в той час проживає з ним. До виїзду на навчання до Німеччини, син постійно проживав з ним та його батьками, які допомагали у вихованні та утриманні дитини. Також вказав, що під час воєнного стану він зумів відправити сина на навчання в Німеччину без згоди відповідача, однак надалі у нього можуть виникнути перешкоди у цьому, зважаючи, що буде необхідна згода відповідача, як мами дитини, а вона, як він вже зазначав, не бере жодної участі у вихованні дитини і взагалі невідомо, де вона перебуває.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяви, просив позов задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечив щодо винесення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою місця його реєстрації та шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади. Про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області як органу опіки та піклування Ізовіт В.О. в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 материнських прав. Додатково повідомив, що 25 січня 2023 року на засіданні комісії розглядалося питання про позбавлення материнських прав ОСОБА_3 . Комісією було встановлено, що відповідач з 2011 року життям, здоров`ям та вихованням власного сина ОСОБА_4 не цікавиться. Також комісією встановлено, що батько забезпечив дитину усім необхідним, дитина має власну кімнату та належні умови для проживання та навчання. Тому комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 материнських прав відносно її сина ОСОБА_4 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є мамою позивача, пояснила, що коли її син одружився з відповідачкою, вони деякий час проживати в будинку її батьків. Коли народився ОСОБА_7 , стали проживати в них, до квітня 2011 року. Зі слів матері ОСОБА_3 їй відомо, що відповідач через мережу Інтернет познайомилася з іншим чоловіком та згодом стала з ним проживати. З того часу, а саме з листопада 2011 року вихованням дитини займається лише позивач, вона з чоловіком допомагають йому в утриманні та вихованні внука. Внук добре навчається, відвідує різні гуртки (шашки, танці, малювання). Водночас, відповідач не бере жодної участі у вихованні сина, не утримує його матеріально, взагалі не цікавиться його життям. У 2015 році відповідач приїжджала на кілька днів на весілля своєї сестри. В той час взяла до себе на декілька днів дитину, вона не заперечувала проти цього, після чого привела та віддала їй та з цього часу жодного разу не приходила та не телефонувала, взагалі не цікавилась ним. Батьки відповідачки інколи приходять до дитини, на день народження чи інші свята, однак сама відповідач жодного разу до сина не приходила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є тіткою позивача (рідною сестрою його батька), пояснила, що з позивачем та його батьками бачаться часто, оскільки є близькими родичами, проживають в одному під`їзді, допомагають одні одним. Сторони у справі після одруження стали спочатку, близько пів року, проживали у відповідача дома, а пізніше у позивача. У 2011 році позивач поїхала у невідомому напрямку, при тому залишивши дитину. Дитину виховував позивач та його батьки, які зебезпечують дитині всі необхідні умови для проживання, навчання, розвитку, дозвілля. У 2015 чи 2016 році відповідач приїжджала на весілля до своєї сестри, була з іншим чоловіком та дитиною. ОСОБА_7 брала на декілька днів до себе та пізніше повернула його позивачу та його батькам. Зі слів позивача та його батьків знає, що відповідач життям та вихованням сина не цікавиться, не телефонує та не відвідує його.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилася, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, а також позивач та його представник не заперечують проти заочного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Суд встановив, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірвано рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2011 року.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з актом обстеження квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що в даній квартирі разом з ОСОБА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_7 знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 , оскільки мати ОСОБА_3 вихованням сина не займається з 2011 року.

Відповідно до акту обстеження квартири ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_4 , 2008 року народження, який є внуком ОСОБА_10 , на час обстеження квартири був відсутній за даною адресою, зі слів сусідів, за даною адресою він не проживає.

Згідно з характеристикою учня 9-А класу Новояворівського ЗЗСО І-ІІІ ст. № 2 ОСОБА_4 , батько дитини відповідально ставиться до виховання сина, виявляє зацікавленість у успіхах сина в навчанні, підтримує зв`язок із школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Готовий прийти на допомогу класові та школі. Мати контакту із школою, де навчається дитини, ніколи не підтримувала, із класним керівником, соціальним педагогом та шкільним психологом не спілкувалася.

Відповідно до характеристики, виданої Новояворівським закладом дошкільної освіти № 4 Новояворівської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у садку з листопада 2011 року по 2014 рік. Батько дитини ОСОБА_1 протягом усього перебування дитини у дошкільному закладі завжди брав участь у навчально-виховному процесі. Кожного дня ОСОБА_7 приводив і забирав лише батько. Систематично, своєчасно оплачував за перебування дитини в садочку. З ініціативи батька дитини відвідувала факультатив англійської мови. Мати дитини у її вихованні участі не брала.

Нормами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Новояворівської міської ради, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Новояворівській міській раді від 25 січня 2023 року, керуючись частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України, Новояворівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 30 від 25 січня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як позивач стверджує та описано вище, відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_4 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займаються її вихованням, не цікавляться її навчанням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримує.

Також дані твердження позивача підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а саме описаними вище письмовими доказами та показаннями свідків.

В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не надала.

Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як матері неповнолітнього ОСОБА_4 , а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідачки щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо нехтування нею виконанням батьківських обов`язків щодо свого сина.

З огляду на наведене, суд визнає поведінку ОСОБА_3 ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 992 гривень 40 копійок, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 16 вересня 2022 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позовної у розмірі 992 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Т.Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник