Справа № 361/8702/20
Провадження № 2/361/292/23
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Радзівіл А.Г.
секретаря судового засідання Лелеки В.А.
відповідачів ОСОБА_1
ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_4 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсним договору дарування, поділ майна,
10 грудня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:
-визнати введений в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
-визнати недійсним Договір дарування 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 17 квітня 2018 року Броварською міською державною нотаріальною конторою.
12 січня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято цивільну справу до свого провадження. Постановлено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 26 березня 2021 року.
14 грудня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про зміну предмету позову, в якому вона просила суд:
-визнати введений в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
-витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N.
В судове засідання позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими не з`явились, у заяві пданій до суду представник просила клопотання розглянути у їх відсності.
В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проти даного клопотання заперечували та просили відмовити.
Суд, вислухавши думку відповідачів, вивчивши клопотання, оглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі № 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Суд вбачає, що звертаючись 10.12.2020 року з відповідним позовом ОСОБА_3 були висловлені наступні вимоги до відповідачів, а саме позивач просив суд:
-визнати введений в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
-визнати недійсним Договір дарування 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 17 квітня 2018 року Броварською міською державною нотаріальною конторою.
Позивач свій позов обґрунтував тим, що 30 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який в подальшому 16 жовтня 2012 року було розірвано.
Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10 жовтня 2006 року набула право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326 кв.м., житловою площею 136,8 кв.м., будинок шлакоблочний, цегляний.
За час шлюбу подружжям було перебудовано 1/2 частку житлового будинку, який істотно збільшився у своїй вартості за рахунок повного переобладнання та добудови і став становити загальну площу 1036,70 кв.м., житлова площа 462,20 кв.м., що становить 89/100 частин житлового будинку, тобто сторонами було здійснено незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, готовністю 100%.
Отже 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із будівництвом стали незавершеним будівництвом об`єктом і спільною сумісною власністю подружжя.
Між подружжям відбувались численні судові процеси з приводу спору щодо спільно нажитого майна.
Так, постановою Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року було скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року про поділ майна подружжя , яким було визнано 89/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнано за кожним із них право власності по 1/2 його частині, вирішено поділити спільне сумісне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власнрсті подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 1036,7 кв.м., і в порядку поділу визнано за сторонами право особистої приватної власності на приміщення та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки за договором дарування ОСОБА_1 була власницею лише 3А частин будинку загальною площею 326,3 кв.м., а спір в цій справі стосується 89/100 частин будинку загальною площею 1127 кв.м., яка є самочинним будівництвом і була добудована до належного ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку, то ні вона, ні інша особа не набули на нього права власності, а тому це майно не є житловим будинком і до належного його вводу в експлуатацію та належної реєстрації не підлягає поділу.
Введенню в експлуатацію збудованого і збільшеного у вартості та площі житлового будинку АДРЕСА_1 , 89/100 частин якого є спільним майном подружжя ( прибудова будинку становила загальною площею 778,4 кв.м. ) , передувало укладання ОСОБА_1 договору дарування 3/4 частин земельної ділянки АДРЕСА_1 17.04.2018 року ОСОБА_2 , що був посвідчений Броварською міською державною нотаріальною конторою і здійснення реєстрації права власності на 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту за ОСОБА_2 і 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , який є рідним братом відповідачки.
В подальшому ОСОБА_4 на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 було присвоєно нову адресу - будинок АДРЕСА_2 та зареєстровано за ним право власності як на цілу одиницю.
А на 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 було присвоєно нову адресу - будинок АДРЕСА_1 та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності 08.01.2020 року як на цілу одиницю.
Отже, 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , якому в подальшому було присвоєно нову адресу - будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності 08.01.2020 року є спільним майном подружжя, оскільки прибудова будинку - попередня адреса - АДРЕСА_1 за рахунок спільних затрат подружжя становила загальною площею 778,4 кв.м.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми діями щодо укладання договорів дарування, зміни адреси та виділу майна співвласникам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , введення в експлуатацію нерухомого майна за іншими адресами, намагались позбавити права ОСОБА_3 на захист свого права власності та можливості претендувати на спільне майно подружжя.
Оскільки попередні рішення судів, були скасовані лише з тих підстав, що 89/100 частин будинку загальною площею 1127 кв.м., яка є самочинним будівництвом і була забудована до належного ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку , то ні вона, ні інша особа не набули на нього права власності, а тому це майно не є житловим будинком і до належного його вводу в експлуатацію та належної реєстрації не підлягає поділу, а ОСОБА_1 свої 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_1 разом із самочинною перебудовою загальною площею 1036,7 кв.м. за договором дарування подарувала 17.04.2018 року ОСОБА_2 , тим самим незаконно розпорядилась спільним майном подружжя, то Договір дарування від 17.04.2018 року є незаконним у відповідності до ст. 65 СК України.
Згідно заяви від 14.12.2022 року про зміну предмету позову, сторона позивача виклала позовні вимоги наступним чином, просили:
-визнати введений в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
-витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N.
Сторона позивача посилалась на те, що 30 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який в подальшому 16 жовтня 2012 року було розірвано.
Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10 жовтня 2006 року набула право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326 кв.м., житловою площею 136,8 кв.м., будинок шлакоблочний, цегляний.
За час шлюбу подружжям було перебудовано 1/2 частку житлового будинку, який істотно збільшився у своїй вартості за рахунок повного переобладнання та добудови і став становити загальну площу 1036,70 кв.м., житлова площа 462,20 кв.м., що становить 89/100 частин житлового будинку, тобто сторонами було здійснено незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, готовністю 100%.
Отже 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із будівництвом стали незавершеним будівництвом об`єктом і спільною сумісною власністю подружжя.
Між подружжям відбувались численні судові процеси з приводу спору щодо спільно нажитого майна.
Так, постановою Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року було скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року про поділ майна подружжя , яким було визнано 89/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнано за кожним із них право власності по 1/2 його частині, вирішено поділити спільне сумісне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власнрсті подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 1036,7 кв.м., і в порядку поділу визнано за сторонами право особистої приватної власності на приміщення та постановлене нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки за договором дарування ОСОБА_1 була власницею лише 3А частин будинку загальною площею 326,3 кв.м., а спір в цій справі стосується 89/100 частин будинку загальною площею 1127 кв.м., яка є самочинним будівництвом і була добудована до належного ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку, то ні вона, ні інша особа не набули на нього права власності, а тому це майно не є житловим будинком і до належного його вводу в експлуатацію та належної реєстрації не підлягає поділу.
Введенню в експлуатацію збудованого і збільшеного у вартості та площі житлового будинку АДРЕСА_1 , 89/100 частин якого є спільним майном подружжя ( прибудова будинку становила загальною площею 778,4 кв.м. ) , передувало здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року , яким за ОСОБА_2 визнано право власності на 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 90,3 кв. м., житловою площею 46,5 кв. м., а за ОСОБА_1 визнано право власності на 89/100 частини будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1 036,70 кв. м., житловою площею 462,20 кв. м.
Проте, в подальшому рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_3 і рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року (справа №2- 3358/2009) , яким було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване майно було скасоване.
Також 03.04.2019 року ОСОБА_4 як власник 1/4 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , як власник 3/4 часток земельної ділянки АДРЕСА_1 зареєстрували на підставі Довідки №152 від 19.03.2019 року та Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту право власності на іншу частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 345,1 кв.м. з присвоєнням нової адреси - будинок АДРЕСА_2 право власності як на цілу одиницю, за ОСОБА_2 7/10 часток житлового будинку, за ОСОБА_4 3/10 часток житлового будинку.
Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 , якому в подальшому було присвоєно нову адресу - будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347.3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності 08.01.2020 року є спільним майном подружжя, оскільки прибудова будинку - попередня адреса - АДРЕСА_1 за рахунок спільних затрат подружжя становила загальною площею 778.4 кв.м.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своїми діями щодо зміни адреси та виділу майна співвласникам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , введення в експлуатацію нерухомого майна за іншими адресами, намагались позбавити права ОСОБА_3 на захист свого права власності та можливості претендувати на спільне майно подружжя.
У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з даним позовом і оскільки відповідач не визнає, що збільшений у вартості за час спільного проживання в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 і нині існуючі два будинки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 це один і той же будинок, вимушений клопотати про призначення у справі судово-будівельної експертизи.
Оскільки попередні рішення судів, були скасовані лише з тих підстав, що 89/100 частин будинку загальною площею 1127 кв.м., яка є самочинним будівництвом і була добудована до належного ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку , то ні вона, ні інша особа не набули на нього права власності, а тому це майно не є житловим будинком і до належного його вводу в експлуатацію та належної реєстрації не підлягає поділу, а ОСОБА_1 свою частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності згідно офіційної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відчужувала за договорами, а разом із самочинною перебудовою загальною площею 1036,7 кв.м. шляхом введення в експлуатацію і зміни адрес надала ОСОБА_2 , то ОСОБА_2 набула у власність спірний житловий будинок загальною площею 712,6 кв.м., житлової площі 347,3 кв.м. (житловий будинок А-3), погріб Б, тротуар Т, огорожа N без достатньої правової підстави.
Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 208) запис про об`єкт нерухомого майна АДРЕСА_1 в Реєстру прав на нерухоме майно погашено 11.01.2020 року на підставі відкритого розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на номер будинку АДРЕСА_2 .
Так, житловий будинок АДРЕСА_1 був в Державному реєстрі поділений на 2 окремих будинки : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , фактично залишившись без змін на місцевості.
Таким чином з врахуванням скасування ( рішення Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 року) підстави виникнення у ОСОБА_2 права власності на 11/100 частин будинку та у ОСОБА_1 на 89/100 частину будинку - рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року у справі 2-3358/2009, залишилось первинне право власності - на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 , на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 .
Жодних дій з укладання договорів відчуження ОСОБА_1 3/4 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 не вчинялось, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що надійшла на виконання ухвали суду.
Отже про своє порушене право ОСОБА_3 дізнався 27.10.2020 року, а тому відлік строку позовної давності при поділі майна колишнього подружжя через суд починається з моменту порушення права одного із співвласників іншим, а не датою розірвання шлюбу (ВС/КЦС, у справі № 203/304/17 від 06 листопада 2019 р.).
Отже, дослідивши редакцію первісного позов та заяву сторони позивача від 14.12.2022 року про зміну предмет позову, суд вбачає, що за останніми змінено не лише предмет позову вимог, доповнено його новими позовними вимогами, а і його підстави; викладено нові обґрунтування та обставини, визначено нові правові підстави позовних вимог.
Отже, суд вбачає, що у заяві від 14.12.2022 року фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, та не допускається.
За викладеного, суд приходить до висновку про відмову у прийняті заяви представника позивача адвоката Басараб Н.В. про зміну підстав позову від 14.12.2022 року.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 81, 84, 182, 189-197, 258-260, 261, 353-354 ЦПК України, суд,
Відмовити у прийнятті заяви представника позивача ОСОБА_5 про зміну підстав позову від 14 грудня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Суддя Радзівіл А.Г.