ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8973/18 Номер провадження 22-ц/814/2162/23Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 травня 2022 року у складі судді Бугрія В. М.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та, посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 08.04.2016 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 23.10.2018 у сумі 65 221,93 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34 149,11 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10 395,06 грн, пені - 17 095,76 грн, а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) 3 082 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат в сумі 1 762 грн.

Позов мотивовано тим, що 08.04.2016 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22 000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року позов задоволено повністю.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2021 року заочне рішення цього суду від 05 лютого 2019 року скасоване, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

За результатами розгляду рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 травня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.04.2016 у розмірі 65 221,93 грн, яка складається з наступного: 34 149,11 грн - тіло кредиту, 10 395,06 грн - відсотки за користування кредитом, 17 095,76 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3 082 грн - штраф (процентна складова).
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 762 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 149,11 грн. В частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 762 грн - рішення скасувати на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції, неналежно дослідивши подані відповідачем докази, не звернув уваги на те, що відповідачем постійно виконувалися грошові зобов`язання, визнається сума боргу по тілу кредиту, також відповідач неодноразово звертався до Банку з проханням врегулювати даний спір в досудовому порядку, а також розірвати даний договір, проте усі спроби були марними.

Вказує, що відповідач не був ознайомлений з правилами надання кредиту, не підписував їх, а також Тарифи банку, а надана Банком копія Витягу з Умов та правил надання банківських послуг не може підтверджувати факт погодження позичальником цих умов.

Крім того, розрахунок заборгованості, складений Банком в односторонньому порядку без погодження з відповідачем, не завірений належним чином і не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, а отже не є безпосереднім доказом існування такої заборгованості.

Зазначає, що відповідач дійсно підписав анкету-заяву, проте в ній відсутні відомості про те, яку саме картку та розмір кредитного ліміту відповідач отримав на той час, тобто анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, підпис, але не містить даних про умови кредитування.

Також Банком не надано належних та допустимих доказів про надіслання відповідачу інформації щодо зміни кредитного ліміту, встановлення відсоткової ставки та інших умов кредитування та щодо наявності заборгованості саме в такому розмірі.

Вважає, що між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Також наголошує на тому, що відповідач є військовослужбовцем, а тому у відповідності до положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 08.04.2016, згідно якої отримав кредит у розмірі 22 000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердив, що він погоджується з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які він погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua та зобов`язався виконувати та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті ПриватБанку (а. с. 7, т. 1).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.04.2016 у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 23.10.2018 заборгованість за кредитним договором відповідача становить 65 221,93 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34 149,11 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10 395,06 грн, пені - 17 095,76 грн, а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) 3 082 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Банку, суд першої інстанції вважав доведеним факт погодження сторонами умов кредитування, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1048, частини другої статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За правилами статей 549, 551, 611 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, він має сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник та яка ним не заперечується), стягнути також заборгованість по процентах за користування кредитом та неустойку (штрафи, пеню), посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, як складову частину укладеного між сторонами кредитного договору, що не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до вимог статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 634 ЦК України договір може укладатись шляхом приєднання однієї із сторін договору до запропонованого договору в цілому, умови якого встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів та пені і штрафів, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 8).

Проте, із анкети-заяви не вбачається визнання позичальником Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як складової частини укладеного між сторонами кредитного договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, доданий до позовної заяви банку, підпису позичальника не містить та зважаючи на їх мінливий характер та право позивача щомісяця в односторонньому порядку вносити до них зміни, що передбачено п. 1.1.6.1., не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.04.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.11.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафів й пені, у розмірі, зазначеному позивачем та умовами їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс-15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

З огляду на вказане відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 10 395,06 грн, а також пені в розмірі 17 095,76 грн і штрафів в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 3 082 грн (процентна складова), оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов і Тарифів кредитування.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача процентів та неустойки (штрафів, пені) за кредитом, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не застосував правові висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судом вірно встановлено, що у спірних правовідносинах кредитор має право на захист своїх прав шляхом вимагання сплати заборгованості за кредитом та дострокового повернення боржником фактично отриманої суми кредитних коштів (стаття 1054, частина друга статті 1050 ЦК України).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, такі кошти в сумі 34 149,11 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, пені та штрафів підлягає скасуванню на підставі пунктів 3, 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач є військовослужбовцем та на нього поширюється дія положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, на оскаржуване рішення не впливають. Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 14.08.2022 № 1889 солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 з 18.03.2022 по теперішній час, тоді як вимоги позивача стосуються заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 23.10.2018, отже, такі обставини виникли після спірного періоду та не можуть бути враховані судом при вирішенні цієї справи.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення в частині позовних вимог апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено 1 762 грн судового збору (а. с. 1, т. 1), а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту тринадцятого статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 921,52 грн.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2 643 грн, який підлягає стягненню з позивача в дохід держави пропорційно до відхилених позовних вимог, в розмірі 1 260,71 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 10 395,06 грн, нарахованої пені в розмірі 17 095,76 грн та штрафів в розмірі 500 грн (фіксована частина) і 3 082 грн (процентна складова) -скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 34 149,11 грн рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 травня 2022 року - залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 921,52 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 260,71 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко
Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна