Провадження №2-п/369/51/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Миголь А. А.,

за участю:

представника заявника Матєрова В. П.,

представника позивача Куксюк А. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Матєрової Віолетти Петрівни про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди судом задоволені частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 201 828,64 грн.; вартість витрат на проведення робіт по незалежній оцінці транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 1 400,00 грн; вартість послуг з перевезення транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з місця ДТП у розмірі 1 800,00 грн; вартість послуг охорони транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 880,00 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 899,89 грн.

19.04.2023 року представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, згідно якої просила визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року та поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасувати Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Свої вимоги мотивували тим, що відповідач ОСОБА_1 не брав участь в судових засіданнях оскільки не був обізнаний про судовий розгляд вищевказаної цивільної справи, жодної кореспонденції від Києво-Святошинського районного суду Київської області він не отримував. Про заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року дізнався лише 24.03.2023 року в телефонному режимі від державного виконавця. З вищевказаним рішенням суду відповідач ознайомився лише 06.04.2023 року під час ознайомлення його представника з матеріалами справи. Більше того, відповідач не погоджується з заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року в частині стягнення з нього суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 201 828,64 грн., вважає, що така сума не відповідає реальним збиткам та є завищеною, оскільки відповідач для участі у встановленні обсягу пошкоджень автомобіля та визначення суми збитків не залучався. При цьому, під час особистих перемовин позивача з відповідачем щодо добровільного відшкодування збитків останньому оголошувалася менша сума збитку. Тому вважають рішення суду несправедливим, ухваленим без належних доказів та однобічним, оскільки судом була врахована позиція лише однієї сторони позивача.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Матєрова Віолетта Петрівна підтримала заяву про скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечував щодо скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року, про що подав до суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши думку учасників по справі, дослідивши матеріали додані до заяви, дійшов висновку про те, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди судом задоволені частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 201 828,64 грн.; вартість витрат на проведення робіт по незалежній оцінці транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 1 400,00 грн; вартість послуг з перевезення транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з місця ДТП у розмірі 1 800,00 грн; вартість послуг охорони транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 880,00 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 899,89 грн.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Окрім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristovv. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст.281ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі.

Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Отже, можна зробити висновок, що відповідач посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення. При спеціальному порядку суд першої інстанції може переглянути заочне рішення, тільки якщо відповідач посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи у випадку відсутності відповідача з поважних причин; порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення може бути підставою тільки для апеляційного оскарження.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення представника відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 287-288,258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Матєровій Віолетті Петрівні строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Матєрової Віолетти Петрівни про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО