ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2898/23 Справа № 193/1566/19 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №193/1566/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих сум за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року (суддя Шумська О.В.),

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнень вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 4576,05 грн.

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих сум, в якому просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь грошові кошти в розмірі 35473,68 грн, отримані без наявних правових підстав.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих сум задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошову суму 35473,68 грн, отриманих без наявних правових підстав. Вирішено питання про судові витрати.

25 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. В заяві зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме не компенсовано ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним у зв`язку з отриманням кваліфікованої правничої допомоги адвоката в розмірі 30000 грн. До заяви надав додаткову угоду №1 від 02 лютого 2020 року, акт приймання-здачі наданих правових послуг (виконаних робіт) від 16 листопада 2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №2/Б від 02 березня 2020 року на суму 30000 грн (а.с. 27-31, том 2).

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на кваліфіковану правничу допомогу адвоката в розмірі 30000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не взяв до уваги доводи відповідача та не надав оцінки наданим письмовим доказам. Зазначає, що додатковою угодою №1 від 02 лютого 2020 року до договору обумовлено фіксовану форму гонорару, його розмір в сумі 30000 грн та порядок його сплати, актом приймання-здачі наданих правових послуг від 16 листопада 2022 року зафіксовано обсяг та види проведених робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру №2/Б від 02 березня 2020 року підтверджено сплату гонорару адвокату в розмірі 30000 грн. Посилаючись на норми ЦПК України та практику Верховного Суду вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» судових витрат на кваліфіковану правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому серед іншого просив, покласти судові витрати на АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 155-158, том 1).

Відповідно до договору про надання кваліфікованої правової допомоги від 31 січня 2020 року ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання надавати правову допомоги ОСОБА_1 при розгляді справи №193/1566/19. Правова допомога за договором надається платно, умови та порядок сплати гонорару визначається додатковою угодою (а.с. 165, том 1).

Актом приймання-здачі наданих правових послуг від 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 та адвокатом Дорошенком С.М. визначено види наданих послуг та час, витрачений на ці послуги, за період з 30 січня 2020 року по 26 жовтня 2022 року (а.с. 30, том 2).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2/Б від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 сплачено гонорар адвокату в розмірі 30000 грн за договором від 31 січня 2020 року (а.с. 31).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявленого клопотання, оскільки судом при винесенні рішення було вирішено питання щодо судових витрат.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У пункті 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону №5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просив, зокрема, покласти судові витрати на АТ КБ «Приватбанк», попередній розмір витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи не надавав. Докази сплати судових витрат у вигляді правничої допомоги до закінчення судових дебатів у справі в суді першої інстанції також не подано скаржником.

Зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України заявник мав подати відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судом першої інстанції рішення від 24 жовтня 2022 року, тобто не пізніше 31 жовтня 2022 року.

Разом з тим, 25 листопада 2022 року, ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додав докази понесених витрат на правничу допомогу, що згідно пункту 3 частини 8 статті 141 ЦПК України є підставою для залишення її без розгляду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував.

Таким чином, оскаржуване судове рішення суду першої інстанцій постановлено з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Оскільки питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав заявника на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №193/1566/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих сум залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста