Справа № 502/2129/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан м.В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернулась до Кілійського районного суду з позовом, який від її імені підписаний її представником ОСОБА_1 , до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на період її навчання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є донькою відповідача ОСОБА_3 . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.07.2010 року шлюб батьків позивача було розірвано. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23.11.2011 року було визначено порядок стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_2 в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.02.2011 року до повноліття дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 14.09.2020 року позивач є студенткою Ізмаїльського державного гуманітарного університету на денній формі навчання на підставі наказу про зарахування № 105-с від 14.09.2020 року за спеціальністю «Психологія», що підтверджується довідкою, виданою ректором ІДГУ від 07.10.2021 року. Згідно договору про навчання у закладі вищої освіти № 25/д-к від 14.09.2020 року, загальна вартість навчання за даним договором складає 71 200,00 гривень. Окрім витрат на оплату за договором, навчання позивача потребує оплати за гуртожиток, витрати на проїзд, канцелярію, харчування, сезонних витрат на одяг, взуття, тощо.

Станом на сьогоднішній день, усі витрати по навчанню позивача полягли на її матір ОСОБА_5 , що підтверджується квитанціями.

Відповідач ОСОБА_3 відмовляється добровільно сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, інші діти у відповідача відсутні.

На підставі вищезазначеного, представник позивача просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень, але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня подання позовної заяви і до припинення навчання, але не пізніше виповнення дитині 23 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 500,00 гривень.

Ухвалою судді від 24.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

20.07.2022 року за вхід. № ЕП-1094/22 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бондаровського Сергія Івановича надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі та на обґрунтування відзиву зазначив, що жодним чином не заперечуючи проти обов`язку відповідача сплачувати аліменти у випадку, якщо позивач дійсно є студенткою вищого навчального закладу, однак Позивачем надано Довідку Ізмаїльського державного гуманітарного університету від 07.10.2021 року, про те, що ОСОБА_2 дійсно є студенткою університету. По-перше, ця довідка підтверджує факт навчання Позивача станом на жовтень 2021 року. Станом на липень 2022 року актуальних документальних підтверджень факту навчання Позивача не надано, тобто не виключена можливість припинення навчання й, відповідно, підстав для стягнення аліментів. По-друге, у вказаній довідці вказано, що навчання закінчується 30.06.2024 року, однак Позивач в позовних вимогах не вказує цієї дати й вимагає стягнення аліментів заяви «до припинення навчання, але не пізніше виповнення дитині 23 років, а саме до 30.01.2026 року». Позивачем надано вищезазначені документи, що, нібито, підтверджують факт навчання у вищому навчальному закладі. На офіційному сайті Ізмаїльського державного гуманітарного університету (http://idgu.edu.ua/documents) відсутні відомості, які дозволяють встановити статус вказаної установи. Так, наявне на сайті зображення ліцензії серії АЕ № 636823 від 19.06.2015 року містить відсилку на термін її дії: «термін дії ліцензії вказаний в додатку». Згідно до зображення цього додатку термін дії ліцензії за спеціальністю «Психологія» до 01.07.2019 року. Наявне на сайті зображення листа Міністерства освіти і науки України повідомляє, що «відповідно до п.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII від 02.03.2015 року які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Враховуючи, що ліцензія серії АЕ №636823 від 19.06.2015 року була видана на чотири місяці пізніше, ніж набрав чинності вказаний закон, безумовно, положення п.6 ст.21 цього Закону на вказану ліцензію не поширюються, а строк дії цієї ліцензії витік ще до того, як Позивач, нібито, став студентом. Тобто, Позивачем не надано доказів того, що вона дійсно є студентом вищої освітньої установи, яка здійснює навчання у встановленому законом порядку. За таких підстав не вбачається підстав для обговорення суми аліментів і порядку їх сплати. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу є похідними і підлягають задоволенню лише у випадку задоволення основної позовної вимоги, обґрунтованість якої Позивачем не доведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 зареєстрованого 27.01.2002 року Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області та виданого повторно 02.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 27.01.2002 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 04 від 27.01.2002 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 », /а.с. 10/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 12.02.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 06 від 12.02.2003 року, /а. с. 8/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.07.2010 року по справі № № 2-2523/10 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстрований виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області 27.01.2002 року, актовий запис № 04, /а.с.11/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23.11.2011 року по справі № 2-3375/11 стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Вилкове Кілійського району Одеської області аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.02.2011 року до повноліття дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , /а.с.12-13/.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 11.08.2017 року Кілійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 11.08.2017 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 108 від 11.08.2017 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_10 », /а.с.9/.

Згідно довідки про склад сім`ї № 966/09-02, виданої 12.10.202 року виконавчим комітетом Вилківської міської ради встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька, /а.с.16/.

Відповідно до довідки № 790/21 від 07.10.2021 року виданої Ізмаїльським державним гуманітарним університетом, встановлено, що ОСОБА_2 дійсно є студенткою 2 курсу факультету управління, адміністрування та інформаційної діяльності Ізмаїльського державного гуманітарного університету ІІІ рівня акредитації денної форми навчання, контракт. Наказ про зарахування (поновлення) № 105-с від 14.09.2020 року. Спеціальність «Психологія». Закінчує навчання в університеті 30 червня 2024 року, /а. с. 17/.

Відповідно до довідки № 854/22 від 29.12.2022 року виданої Ізмаїльським державним гуманітарним університетом, встановлено, що ОСОБА_2 дійсно є студенткою 3 курсу факультету управління, адміністрування та інформаційної діяльності Ізмаїльського державного гуманітарного університету ІІІ рівня акредитації денної форми навчання, контракт. Наказ про зарахування (поновлення) № 105-с від 14.09.2020 року. Спеціальність «053 -Психологія». Закінчує навчання в університеті 30 червня 2024 року, /а. с. 44/.

Згідно Договору про навчання у закладі вищої освіти № 25/д-к від 14.09.2020 року укладеного між Ізмаїльським державним гуманітарним університетом, державної форми власності, в особі в.о. ректора Кічука Ярослава Валерійовича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, вступником ОСОБА_2 та законним представником матір`ю ОСОБА_5 , з іншої сторони, уклали договір про нижченаведене, а саме, що відповідно до п.1.1., 1.1.1, 1.1.2 Розділу І заклад бере на себе зобов`язання зарахувати Вступника на навчання на І курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку Вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою Психологія за спеціальністю 053 Психологія для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр, /а.с.18/.

Згідно Договору про надання платної освітньої послуги № 25/о/д-к від 14.09.2020 року укладеного між Ізмаїльським державним гуманітарним університетом, державної форми власності, в особі в.о. ректора Кічука Ярослава Валерійовича, що діє на підставі Статуту, та замовником освітньої послуги в особі ОСОБА_5 для здобувача вищої освіти ОСОБА_2 встановлено, що згідно п. 3.1. та п.3.2. Розділу ІІІ «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 71 200 гривень. Вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 2020-2021 навчальний рік 16 900 гривень; 2021-2022 навчальний рік 17 500 гривень; 2022-2023 навчальний рік 18 100 гривень; 2023-2024 навчальний рік 18 700 гривень, /а.с.19-20/.

При вирішенні справи судом враховано і застосовано відповідні положення діючого законодавства:

Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч. 1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб".

Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14.

Разом з цим необхідно пам`ятати, що за змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17).

У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст..199, 200, 201цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Оскільки утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, але враховуючи те, що позивачем не надано доказів про доходи відповідача на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на час навчання підлягає частковому задоволенню.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що повнолітня ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання за контрактом, працевлаштуватися вона не має змоги у зв`язку з навчанням, з урахуванням того, що позивачем не надано обгрунтованих доказів матеріальної спроможності відповідача, сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі,а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, за умов продовження навчання, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої, виходячи з засад розумності та справедливості, тим самим частково задовольняє позовні вимоги позивача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 500 гривень, в підтвердження чого представлено договір № 31 про надання правової допомоги від 13.10.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 31 від 13.10.2021 року та довідку № 2021-Д-14 про сплату коштів від 13.10.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2021 між ОСОБА_2 та адвокатом Сербіним Дмитром Сергійовичем, укладено договір про надання правової допомоги № 31, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 31 від 13.10.2021 року вбачається, що даний додаток визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, /а.с. 24/.

Згідно довідки № 2021-Д-14 від 13.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно 13.10.2021 року були сплачені юридичні послуги (гонорар) адвокату за надання правової допомоги, визначені у Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 31 від 13.10.2021 року, в розмірі 4 500,00 гривень (чотири тисячі п`ятсот гривень), /а. с. 25/.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховується, що заявлена представником позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу складає 4500 грн., спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, адвокатом не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ним та опису здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається з складення позовної заяви, подання заяв та клопотань, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 гривень.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073,60 гривень підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

Керуючись ст. ст.ст. 12, 81, 141, 207, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, ст. ст. 182, 183, 185, 198-200 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, починаючи з дати звернення з позовною заявою до суду 21.12.2021 року і до закінчення нею навчання 30.06.2024 року, а в разі продовження навчання, не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 - 2500 гривень, понесених витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 - 1073,60 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан