Справа № 373/287/22
Номер провадження 6/373/6/23
УХВАЛА

23 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі:

секретарка Роговець О.М.,

боржник ОСОБА_1 ,

його представник ОСОБА_2 ,

стягувачка ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Овсієнка Ю.А. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини про видачу судового наказу.

Представник боржника адвокат Овсієнко Ю.А. звернувся до суду із вимогами: визнати виконавчий документ, а саме судовий наказ Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.05.2022 у справі №373/287/22 таким, що не підлягає виконанню повністю; зупинити виконання за виконавчим документом до розгляду заяви, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №7020923, відкритому 03.11.2022 головним державним виконавцем Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); стягнути на користь ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпідставно одержані кошти за виконавчим документом, примусове стягнення за яким відбувалось у межах виконавчого провадження №70209238 від 03.11.2022.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 постійно проживає з ОСОБА_3 та їх спільним неповнолітнім сином ОСОБА_4 в одному будинку, бере участь в утриманні та вихованні дитини. Проте ОСОБА_3 23.02.2022 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та надала акт депутата №70 від 10.02.2022, в якому зазначено, що вона сама виховує і матеріально забезпечує сина. Однак зазначена інформація не відповідає дійсності, тому ОСОБА_3 не мала права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Боржник та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги. ОСОБА_1 зазначив, що утримував дитину, визнав, що перестав це робити коли стягувачка звернулась у виконавчу службу.

Стягувачка заперечила проти задоволення заяви, в суді повідомила, що будинок, в якому вони проживають, належить їй, ОСОБА_1 кожного тижня давав їй по 2000 грн, а з осені 2022 року припинив давати кошти, тому вона звернулась у виконавчу службу.

Свідок ОСОБА_5 депутатка Переяславської міської ради повідомила, що не пам`ятає обставин складення акту №70 від 10.02.2022, підтвердила, що він підписаний нею. Зазначила, що можливо не обстежувала житло, а могла вписати інформацію на підставі паспорта громадянина.

23.02.2022 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, зазначила, що син проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні.

На підтвердження зазначеного надала довідку виконавчого комітету Переяславської міської ради №63 від 10.02.2022 та акт обстеження житлово-побутових умов №70 від 10.02.2022, виданий депутаткою Переяславської міської ради ОСОБА_5 та засвідчений нею зі слів ОСОБА_3

05.05.2022 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.02.2022 і до стягнення дитиною повноліття.

03.11.2022 головним державним виконавцем Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70209238 за вказаним виконавчим документом.

Також, 10.11.2022 в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2023 складає 40180,68 грн.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 09.02.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 . Батько та мати піклуються про сина, забезпечують його матеріальні потреби.

Відповідно до акта депутата Переяславської міської ради Чеботар Т.В. №135 від 17.02.2023 ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані та проживають також ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_1 приймає участь в утриманні та вихованні дитини, що підтверджують свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2004 домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування №2278 від 19.08.2004.

Як вбачається з копії будинкової книги за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним із найважливіших правових документів, які стосуються захисту прав дітей, є Конвенція про права дитини. Україна також ратифікувала цю Конвенцію, взявши на себе зобов`язання докладати всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Дитина має право на піклування своїх батьків (стаття 7).

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07,12, 2006 § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 § 100).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом береться до уваги посилання представника боржника, зазначене у заяві, що розглядається, на постанову ВС від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц у частині того, що за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Однак, відсутні підстави для врахування висновків, зроблених у цій постанові, оскільки обставини у цих двох справах є нерелевантними - відмінними та склалися під час дії різних норм права.

Законодавством визначено, що підставою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків з яким проживає дитина, отже, визначальним фактором є саме місце проживання дитини.

При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу стягувачкою було надано акт депутата про обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 , інформація в якому записана у тому числі зі слів останньої.

Однак, як встановлено судом, обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_8 з метою засвідчення фактичного її проживання по АДРЕСА_1 , депутаткою Переяславської міської ради ОСОБА_5 не здійснювалося. Отже, відомості про те, що ОСОБА_3 проживає за зазначеною адресою зі своїм сином ОСОБА_4 , які вказані в акті обстеження житлово-побутових умов №70 від 10.02.2022, не ґрунтувалися на їх безпосередньому сприйнятті депутаткою, яка склала цей акт. Також, зазначення в акті того, що «зі слів ОСОБА_3 , вона сама виховує і матеріально забезпечує сина ОСОБА_4 », як вбачається з досліджених доказів не відповідало дійсності, але депутаткою ОСОБА_5 це «засвідчено».

Довідка Виконавчого комітету Переяславської міської ради №63 від 10.02.2022 видана на підставі зазначеного акту депутатки ОСОБА_5 , але, як встановлено судом, крім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку по АДРЕСА_1 також мешкав на той момент та був зареєстрований ОСОБА_1 , про що зазначено у будинковій книзі. Отже, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою мали б бути зазначені у цій довідці.

Водночас, в судовому засіданні стягувачка надала докази, що вона є власницею будинку та проживає в ньому разом із дитиною.

У зв`язку з цим вбачається, що ОСОБА_3 мала підстави для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх сина - ОСОБА_4 .

Також, з акту обстеження умов проживання від 09.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб у 2011 році та на даний час їх стосунки не мають характеру сімейних, панує напружена атмосфера, намагаються проводити час окремо один від одного.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, визначені ст. 150 СК України, є самостійними по відношенню до обов`язку утримувати дитину, визначеному ст. 180 СК України.

При цьому слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ст. 181 СК України аліменти є одним зі способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Насамперед аліменти мають бути спрямовані на забезпечення нормального харчування та проживання дитини, забезпечення її одягом, створення умов для її навчання та гармонійного розвитку.

З пояснень, наданих ОСОБА_1 у суді, а також зазначення в акті обстеження умов проживання від 09.02.2023, що «одяг і продукти харчування купляють по черзі батьки ОСОБА_9 , готує їсти мама» дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 виконував у певному рівні свій обов`язок щодо утримання дитини.

Однак, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що добровільно надавав кошти на утримання сина, але припинив це робити, коли стягувачка звернулась до виконавчої служби задля примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів.

Зважаючи на це, наявні підстави, визначені ч.2 ст.432 ЦПК України, про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, за період добровільного утримання сина ОСОБА_1 - з 23.02.2022 до 03.11.2022.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 260, 432 ЦПК України,

постановив:

Заяву задовольнити частково.

Визнати судовий наказ Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.05.2022 у справі № 373/287/22 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, за період з 23.02.2022 до 03.11.2022.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28.03.2023.

Суддя: Д. В. Свояк