Справа № 461/6994/22
Провадження № 4-с/461/5/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу

скаржник - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

особа, бездіяльність якої оскаржується Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів)

(79058, м. Львів, пр. Чорновола, 39, ),

стягувач Приватне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», як правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»

(01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10, приміщення № 4)

на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби,

встановив:

Фактичні обставини справи, суть питання, яке вирішується судом.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якій просить визнати бездіяльність начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетюка Романа Мироновича щодо виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників про ОСОБА_1 незаконною та зобов`язати начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетюка Романа Мироновича виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликаються на те, що 15.09.2022 року Галицьким районним судом м. Львова задоволено вимоги заявника за скаргою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб: Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного виконавця Зінчука Любомира Івановича, стягувача: Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк», правонаступник ТОВ «Фінансова компанія « Траст Фінанси» про визнання неправомірними дій та скасування арешту. Судом визнано неправомірною бездіяльність начальника Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетюка Романа Мироновича. Зобов`язано начальника Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетюка Романа Мироновича зняти арешт, накладений в рамках примусового виконання виконавчого листа № 1394/2314/12 від 13.06.2014 року, виданим Галицьким районним судом м. Львова. В рамках примусового виконання виконавчого листа державними виконавцями Галицького ВДВС були внесені відомості щодо скаржника, як боржника, у Єдиний реєстр боржників. Вимоги ухвали суду, яка набрала законної сили, виконані, знято арешт накладений в рамках примусового виконання виконавчого листа.

При перевірці нотаріусом виконання ухвали суду щодо зняття арешту, було встановлено, що арешт знято, а відомості про неї - ОСОБА_1 , не виключені з Єдиного реєстру боржників.

12.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою у Галицький ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Вказує, що 13.12.2022 року Галицьким ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції їй була надана відповідь про відмову у виключені відомостей з Єдиного реєстру боржників, оскільки для виключення з реєстру необхідна ухвала суду.

Скаржник зазначає, що виконавчий лист № 1304/2314/12 від 13.06.2014року, виданий Галицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договорі у розмірі 3051794,00грн. на користь стягувача ПАТ «ВіЕсБанку» виконаний у повному обсязі за межами виконавчих проваджень №47049670, №54007285, які відповідно були завершені 10.04.2017року і 29.12.2017 року (виконавчі листи були повернуті стягувачам).

Скаржник вказує, що відомості про неї в Єдиному реєстрі боржників впливають на обсяг її майнових інтересів та її репутацію. На даний час, відсутня будь-яка заборгованість по кредиту, усі виконавчі провадження щодо неї закриті, а відомості у реєстрі не зняті.

Враховуючи наведене, просить скаргу задовольнити.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надійшла заява представника скаржника адвоката Левко С.Л. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його хворобою. Водночас, жодних доказів на підтвердження обставин наведених у відповідному клопотанні суду не надано.

Представник особи, бездіяльність якої оскаржується в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмове клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у виконавчих провадженнях № 47049670 та № 54007285 погашено лише заборгованість на рахунки стягувача, проте виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не погашено. Для припинення чинності запису в Єдиному реєстрі боржників необхідно у Автоматизованій системі виконавчого провадження завершити виконавче провадження фактично. Зазначає, що фактичним виконанням виконавчого провадження є повна оплата заборгованості, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Крім цього, просив проводити розгляд скарги за відсутності представника Галицького ВДВС у м. Львові.

Представник стягувача Приватного акціонерного товариства «ВіЕсБанк», як правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням неодноразової неявки скаржника та її представника в судове засідання, ненадання представником скаржника доказів, які підтверджують поважність неприбуття в судове засідання, а також, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань, зокрема за клопотанням скаржника та її представника, беручи до уваги строки розгляду скарги визначені ч. 1 ст. 450 ЦПК України, а також положення закону про те, що неявка скаржника чи її представника не перешкоджають розгляду скарги, забезпечення учасникам провадження достатньо часу та можливості реалізувати свої процесуальні права, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви та висновки суду, обставини встановлені під час судового розгляду та докази у справі, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у Галицькому ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 47049670 з примусового виконання виконавчого листа № 1304/2314/12, виданого 13.06.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "ВіЕс банк" заборгованості по кредитному договорі у розмірі 3051794,00 грн.

Виконавчий документ у даному провадженні повернуто стягувачу 10.04.2017 року, у зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення.

Також, на виконанні у Галицькому ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 54007285 з примусового виконання виконавчого листа № 1304/2314/12, виданого 13.06.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "ВіЕс банк" заборгованості по кредитному договорі у розмірі 3051794,00 грн.

Виконавчий документ у зазначеному виконавчому провадженні повернуто стягувачу 31.12.2017 року, у зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначаються розділом IV Закону № 1404-VIII.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас, згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В цьому контексті суд зауважує, що такі форми завершення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження відрізняються не лише за підставами їх застосування, але й правовими наслідками.

Зокрема, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не вважається автоматично закінченим та не дає підстав для виключення інформації щодо нього є Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до п. 5 ст. 9 Закону № 1404-VIII, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження України та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, повернення виконавчого документа до суду, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Ведення Автоматизованої системи виконавчого провадження, складовою якої є Єдиний реєстр боржників, регламентується Законом України «Про виконавче провадження», Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ 29.09.2016 № 2832/5) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, в Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Автоматизованій системі виконавчого провадження після впровадження Єдиного реєстру боржників.

Пунктом 7 ст. 9 Закону № 1404-VIII, а також п. 6 Розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до п. 7 ст. 9 Закону № 1404-VIII, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі документи повернуто стягувачу на підставі пункту 2, а не пунктів 1, 3, 11 (на які посилається скаржник) частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, оскільки здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також, суд враховує наступне.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи клопотання Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно вищевказаних виконавчих проваджень, погашено лише заборгованість на рахунки стягувача, проте виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не погашено. Доказів протилежного скаржником суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята статті 27 Закону №1404-VIII).

Стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Таке виконання державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79846128), від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79997704), від 28 січня 2021 року у справі №640/24233/19 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 79997704).

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

У свою чергу, неможливо не відзначити, що вказуючи на те, що відомості про скаржника в Єдиному реєстрі боржників впливають на обсяг її майнових інтересів та її репутацію, остання залишає поза увагою той факт, що першоджерелом виникнення заборгованості та необхідності примусового стягнення є саме її дії, пов`язані із несвоєчасним виконанням своїх зобов`язань та несвоєчасним, в тому числі у добровільному порядку, погашенням заборгованості.

З врахуванням вищезазначеного, вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не можуть бути задоволені, оскільки державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, з підстав, які не тягнуть за собою прямого обов`язку виконавця щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 , як боржника, з Єдиного реєстру боржників.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

У задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

особа, бездіяльність якої оскаржується Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів)

(79058, м. Львів, пр. Чорновола, 39, );

стягувач Приватне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», як правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»

(01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10, приміщення № 4).

Повний текст ухвали складено 27 березня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький