Справа № 211/1414/23
Провадження № 2-н/211/365/23
У Х В А Л А

іменем України

14 березня 2023 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко С.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» звернулось 06 березня 2023 року до суду зі вказаною заявою. Просять стягнути з боржника заборгованість за спожиту електричну енергію що утворилася за адресою : АДРЕСА_1 за період з 01 01 2019 року по 31 12 2022 року в розмірі 43299,88 грн., 3 % річних 04,59 грн., суму інфляційних 08,10 грн. та судовий збір у розмірі 268,40 грн.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 5 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строк загальної позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, встановлений тривалістю у три роки.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачено, що питання наявності спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити якщо із поданих документів вбачається пропуск позовної давності, оскільки така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником заявлено вимогу про стягнення боргу що утворилася за період з 01 01 2019 року по 31 12 2022 року, однак до суду звернулися у лютому 2023 року ( через поштове відділення ) , до суду заява про видачу судового наказу надійшла 06 03 2023, тобто з порушенням строку позовної давності , оскільки, з врахуванням 3-х річного строку позовної давності, заявнику необхідно було звернутися з заявою про видачу судового наказу в січні 2022 року.

З наведеного вбачається, що стягувач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу поза межами строків позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Крім того , за результатами отриманої від Виконавчого комітету Криворізької міської ради відповіді від 09 03 2023 року ОСОБА_1 з 28 10 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Заявник просить видати судовий наказ, яким стягнути з боржника заборгованість яка утворилася за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 01 2019 року по 31 12 2022. Однак ОСОБА_1 з 2019 року зареєстрований за іншою адресою , тобто ніякого відношення до квартири за якою виникла заборгованість він не має . Будь-яких документів, які б підтверджували його право власності на квартиру заявником до заяви про видачу судового наказу не додано.

Виходячи з наведеного, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює заявнику наслідки відмови у видачі судового наказу. А саме, згідно з ч.2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч.2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 166, 259, 260, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко