Справа № 182/5696/21
Провадження № 2/0182/936/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.02.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання за малолітнім ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням , -

представник позивача - адвокат Усачов О.Л., що діє на підставі ордеру серія АЕ №1067762 від 30.08.2021 року (а.с.12).

представник відповідача - адвокат Чуприна Т.Ю. , що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 09.05.2022 року, ордеру серія АЕ №1124905 від 10.05.2022 року (а.с.88-90).

Представник третьої особи - Горова П.С. за довіреністю від 09.01.2023 року №63/23 (а.с. 130).

Заяви по суті справи.

1.Представник позивача - адвокат Усачов О.Л. звернувся до суду з позовною заявою від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 та просить суд визнати за малолітнім ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 (а.с.1-4).

1.1.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1990 року ОСОБА_1 постійно проживав та з 30.06.2006 року був зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цей житловий будинок зареєстроване 07.02.2008 року за батьком позивача ОСОБА_3 . У цьому ж будинку до 29.03.2007 року була зареєстрована матір позивача ОСОБА_6 . 22.11.2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . 06.08.2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований разом з позивачем за місцем його проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Але відповідач не визнає право позивача та його малолітнього сина ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що дитини була зареєстрована без його, як власника будинку, згоди. З цієї ж причини відповідач заперечує проти проживання позивача та його сина у житловому будинку. Однак для вселення дитини до батьків їх малолітніх дітей згода власника не потрібна. Просить суд захистити права малолітньої дитини.

2.Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 33-35), просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 дійсно є його сином від шлюбу з ОСОБА_6 . Між ним та його матір`ю шлюб розірваний 16.10.2007 року. В жовтні 2007 року, на момент розлучення з ОСОБА_6 , синові виповнилося 18 років. Після його розлучення з ОСОБА_6 син добровільно вирішив виселитись з будинку АДРЕСА_1 , де вони разом проживали, та переселився до матері в квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, виселився з належному йому будинку, без будь-якого впливу з його боку. Тобто ОСОБА_1 самостійно вирішив не користуватись житловою площею в його будинку. Протягом 14 років він не робив ніяких намагань вселитись до його житла. В його будинку відсутні будь-які речі ОСОБА_1 . Він не приймає ніякої участі у сплаті комунальних послуг. За цей час ніяких претензій з боку ОСОБА_1 до нього з приводу усунення ним перешкод у користуванні житловою площею в належному йому будинку не надходило. У 2013 році син уклав шлюб з ОСОБА_4 і ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з дружиною проживали разом з її матір`ю, а потім вони переселились до квартири бабусі, де мешкають всі втрьох досі. У березні 2021 року він звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування в житловому будинку. Дізнавшись про його звернення до суду ОСОБА_1 запевнив, що сам зніметься з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_1 та попросив передати йому домову книгу. Довірившись обіцянкам сина, він передав домову книгу, але він скористався цим та зареєстрував у його будинку ще й свого малолітнього сина ОСОБА_2 без його згоди. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , дитина була зареєстрована в належному йому будинку 06.08.2021 року, тобто під час розгляду в суді цивільної справи за його позовом до ОСОБА_1 . До реєстрації дитини в його будинку, ОСОБА_2 ніколи не проживав в його будинку і не проживає на даний час. Крім того, після реєстрації ОСОБА_2 в будинку він вже отримав право на користування житловим приміщенням, а отже вимоги про визнання за ним права користування житловим приміщенням є неефективним способом захисту. Вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

3. Відповідач також подав зустрічну позовну заяву (а.с. 42-45), просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

3.3. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що малолітній ОСОБА_2 був зареєстрований відповідачем в його будинку навмисно, без його згоди, після того, як він звернувся до нього у березні 2021 року з позовною заявою про визнання втратившим право користування житловим будинком. Син ОСОБА_1 понад 14 років не робив ніяких намагань вселитись до його будинку, а ОСОБА_2 в його будинку ніколи не проживав та не проживає на даний час. До реєстрації ОСОБА_2 в його будинку він був зареєстрований та проживав за адресою реєстрації його матері. Ніякої домовленості між ним та батьком дитини щодо права користування належним йому житловим будинком не існує. Відповідач та його дитина не проживають в житловому будинку з власного бажання. Тому вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради письмові пояснення по справі не надавав.

5. ОСОБА_4 письмові пояснення по справі не надавала.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року по справі відкрито провадження, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23-24).

31.01.2022 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с.61-62).

21.02.2023 року по справі закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 134).

В судове засідання учасники справи не з`явились, представники сторін по справі подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 126-129).

Судом встановлено.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо права користування житловим приміщенням малолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.11.1995 року, ОСОБА_3 належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.48-49).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5)

ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 30.06.2006 року (а.с.10-11,14).

Згідно з актом Квартального комітету №38 від 26.01.2022 року, ОСОБА_1 фактично за місцем реєстрації не проживає з січня 2008 року, його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 06.08.2021 року, але в будинку також не проживає і ніколи не вселявся в цей будинок (а.с.46).

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання втратившим паво користування житловим приміщенням.

08.02.2022 року Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 182/1578/21 визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.77-79).

Вказаною постановою Дніпровського апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 добровільно виселився та не проживає за адресою реєстрації в будинку АДРЕСА_1 з 13.01.2007 року.

Згідно довідки квартального комітету №38 від 23.12.2022 ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 182/1578/21 (а.с.124).

За період часу розгляду справи № 182/1578/21 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 06.08.2021 року зареєстрували в житловому будинку АДРЕСА_1 свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Отже, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_2 ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 379,380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язаний, договорів щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" N 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021), зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ N 1871-IX від 05.11.2021).

Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п. 6 ч. 1 ст. 24 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" N 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021).

Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права ОСОБА_3 порушуються ОСОБА_1 , який діє від імені малолітнього сина ОСОБА_2 , тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем за зустрічним позовом.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 16.01.2012 у справі N 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа N 521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти зустрічного позову. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що батьки малолітньої дитини не проживають у спірному будинку, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є і не був членом сім`ї ОСОБА_3 та жодного дня не проживав у належному йому будинку, оскільки проживає за іншою адресою разом з батьками.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за його малолітнім сином ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 є безпідставними.

Проте визнання малолітнього ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, необхідно ОСОБА_3 для безперешкодного користування його нерухомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі всього вищевикладеного, беручи до уваги зазначені фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги за первісним позовом залишити без задоволення , а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10,12,76-81,141, 258, 263 , 265, 354ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання за малолітнім ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Повне рішення складено 23.02.2023 року.

Дані про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РЕНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради , , зареєстроване місце знаходження за адресою: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів,3.

Третя особа - ОСОБА_4 , 1995 року народження, РНОКПП невідомо, фактичне відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: А. Г. Багрова