Справа № 212/3118/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ведяшкіної Ю.В.,

секретар судового засідання Івашко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу № 212/3118/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`ю, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» компенсацію за моральну шкоду в розмірі 280 000 гривень без утримання податків та обов`язкових платежів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 21.09.1971 року по 23.04.1982 рік працював на підприємстві відповідача в РУ ім. Кірова на шахті №1 ім. Артема підземним бурильником. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 31 травня 1995 року він отримав вібраційне захворювання І ст. синдром ВСП, внутрішній епікондилез обох пліч, дв. кохлеарний неврит з легкою стадією зниження слуху. Відповідно Акту №25 від 15.03.2010 року Українського НДІ промислової медицини встановлено діагноз: сидеросилікоз першої ст. (пізній розвиток), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст. ЛН першого-другого ст. Вібраційна хвороба першої-другої ст. з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії з нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу , деф. артрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів. Нейросенсорна приглухуватість другого ст. ( з помірним зниженням слуху). Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні захворювання, за висновком МСЕК від 13.06.1995 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45% (з яких: 35% - радікул, 15% - ХОЗЛ) та 3 група інвалідності безстроково. 31.03.2010 року відповідно довідки МСЕК встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи позивача на підприємстві відповідача, втратив своє здоров`я, внаслідок чого не може самостійно про себе піклуватися, тому змушений звертається за допомогою до родини, що завдає йому моральних страждань.

07 липня 2022 року ухвалою суду у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

18 липня 2022 року до суду надійшов відзив, з якого вбачається, що Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що хоча позивач має стаж роботи в шкідливих умова 15 років 7 місяців, але РУ ім. Кірова є одним із підприємств, на якому працював позивач у шкідливих умовах, та позивачем належним чином не обґрунтовано заявлену суму грошового відшкодування, яку відповідач вважає завищеною та такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди . Крім того, зазначив, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником «Рудоуправління ім. Кірова», тому відповідно не є належним відповідачем у зазначеній справі.

19 серпня 2022 року ухвалою суду постановлено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. 14.12.2022 року на адресу суду надійшла заява про вступ у справі іншого представника відповідача із проханням надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, у зв`язку з чим судові засідання судом відкладались, але представник відповідача не з`являвся, в тому числі для ознайомлення з матеріалами справи, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, тому суд визнає причини неявки представника відповідача не поважними, та враховуючи, що відповідачем надано суду відзив, а також враховуючи строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, визначені ст. 275 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справи у відсутність представника відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України), що також гарантовано нормами ст.124 Конституції України.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 має стаж роботи в умовах шкідливих факторів 15 років 7 місяців (а.с.6-7), з яких на шахті № 1 ім. Артема та шахті ім. Кірова РУ ім. Кірова (правонаступником якої є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») працював на посаді учня бурильника в період з 21.09.1971 по 03.01.1972 року, на посаді підземного бурильника з 03.01.1972 року по 23.04.1982 року; 23.04.1982 року позивач був звільнений з підприємства за угодою сторін відповідно п.1 ст. 36 КЗОТ.

Тобто, відповідач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів понад 10 років.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 31.05.1995 року, ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: вібраційне захворювання І ст. синдром ВСП, внутрішній епікондилез обох пліч, дв. кохлеарний неврит з легкою стадією зниження слуху. (а.с. 8-9).

Відповідно Акту №25 від 15.03.2010 року Українського НДІ промислової медицини встановлено діагноз: сидеросилікоз першої ст. (пізній розвиток), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст. ЛН першого-другого ст. Вібраційна хвороба першої-другої ст. з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії з нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового пері артрозу , деф. артрозу, в поєднанні з пері артрозами, ліктьових і колінних суглобів. Нейросенсорна приглухуватість другого ст. ( з помірним зниженням слуху). Причина професійного захворювання робота на протязі 15 років 7 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони рівень якої перевищував нормативні ( а.с.6-7).

Висновком МСЕК від 13.06.1995 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45 % та третя група інвалідності.

Після неодноразових переглядів, 31.03.2010 року відсоток втрати професійної працездатності змінено - збільшено з 45% до 65% втрати працездатності та третя група інвалідності з 23.03.2010 року встановлена безстроково. (а.с.16-21).

Крім того, з наданих позивачем виписних епікризів вбачається, що позивач впродовж довгий час проходить лікування через отримані хронічні захворювання ( а.с.22-29).

Отже, спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок отримання ним на виробництві професійного захворювання.

Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ухвалюючи рішення по зазначеній справі, суд керується вимогами ст.ст. 173, 153 КЗпП України, ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 1993 рік, й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманням ним професійних захворювань, що потягли за собою втрату професійної працездатності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК у 1995 році встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з отриманням професійного захворювання, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції, станом на 1995 рік.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати 150 мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, станом на час розгляду справи, становить 6 700 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 33500 грн., а максимальний - 1 005000 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань у 1995 році позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність, на теперішній час, у розмірі 65% із встановленням третьої групи інвалідності, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя. Причиною виникнення професійного захворювання позивача є запиленість повітря робочого простору, що перевищувала ГДК. Причина професійного захворювання робота на протязі 15 років 7 місяців (більшу частину з яких, а саме, понад 10 років, позивач працював на підприємстві відповідача) в умовах запиленості повітря робочої зони рівень якої перевищував нормативні.

Отже, роботодавець - шахта № 1 імені Артема, правонаступником якої є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду з вини відповідача, і він має право на її відшкодування.

Доводи відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи в «Рудоуправлінні імені Кірова» ВО Кривбасруда» суд не бере до уваги, як таке, що не доведено належними доказами, та суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки, позивачу в зв`язку з професійним захворюванням заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65 % та його визнано інвалідом третьої групи, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення.

Виходячи з цих обставин, суд беручи до уваги характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 200 000 грн., що на думку суду, буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

При цьому, оскільки сума стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди складає 200000 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено Законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

У відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2000,00 грн.

З огляду на вищевикладене; керуючись ст. ст. 4 13, 17, 18, 76-83, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 274 279, 354 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн. з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», , адреса ( м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі,1).

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна