РІШЕННЯ

іменем України

13 березня 2023 рокуСправа №451/1355/22
Провадження № 2/451/2/23

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/1355/22

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

08.12.2022 позивач- ОСОБА_1 . звернулася до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача - ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько- ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №035835 виданого 28.12.1999 Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3674, спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , становить земельна ділянка загальною площею 1,6532 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,2775 га, площею 0,2091 га, та площею 0,1666 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області), які належали спадкодавцю. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , позивач її дочка ОСОБА_1 продовжує надалі користуватися вищезазначеними земельними ділянками. Тобто, позивач ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Позивач маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори, однак отримала вищезазначену відмову у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому що Державний акт виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державний Нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори порекомендувала позивачу ОСОБА_1 звернутися з позовом до суду за визнанням права на спадщину (спадкове майно). Просить суд визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6532 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,2775 га, площею 0,2091 га, та площею 0,1666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області), які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №035835 виданого 28.12.1999 року, Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3674, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

12.12.2022 матеріали позовної заяви залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

26.12.2022 позивачем були надані додаткові затребувані матеріали на виконання ухвали судді про залишення без руху від 12.12.2022.

27.12.2022 та повторно 19.01.2023 судом, у відповідності до ч.6 ст. 187 ЦПК України, зроблено запит щодо встановлення місця проживання відповідача, станом на 30.01.2023 на адресу суду відповіді не надійшло.

Ухвалою судді від 30.01.2023 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

08.02.2023 - оголошено перерву, для витребування в Радехівської державної нотаріальної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.02.2023 - підготовче засідання не було проведено, згідно довідки від 21.02.2023 та Акту від 21.02.2023.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду падала заяву, де просить суд розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.75-75-77).

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, де просить суд розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.78-79).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого повторно 17.09.2019, мати позивача ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 1 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого повторно 06.12.2022, батько позивача ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 52 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 10 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одружилися - 15.09.1977, про що зроблений відповідний актовий запис №7, після реєстрації якого, дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.6).

Відповідно до відповіді відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №23382 від 01.12.2022 вбачається, що вартість одиниці площі ріллі по області становить 21492.00 грн. за 1га (а.с. 11).

Згідно довідки № 508 від 05.12.2022 виданої старостою сіл Немилів, Пиратин, Синьків Радехівської міської ради Львівської області, гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . До дня смерті разом з померлою проживали та були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 - дочка, 1958 р.н.; ОСОБА_6 - зять, 1954 р.н.; ОСОБА_9 - онук, 1979 р.н.; ОСОБА_10 -онука, 1983 р.н; ОСОБА_11 - онука, 1985 р.н.; ОСОБА_12 - онука, 1988 р.н. (а.с.12).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 035835 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3674 від 28.12.1999, вбачається, що ОСОБА_3 було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 1,2775 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0.1666 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,2091 гектарів (а.с.13)

Відповідно до Рішення VIII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 19.10.1999 про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Пиратин, затверджено проект передачі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Пиратин на площі 897,0413 га, з них ріллі 788,1781 га (а.с.16).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру № 59108888 від 22.01.2020, після смерті ОСОБА_3 , була відкрита спадкова справа № 65388275 Соснівською державною нотаріальною конторою (а.с. 9).

Як видно із постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій виданої Радехівською державною нотаріальною конторою від 07.12.2022 «видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області і належить гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 немає підстав, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №0035835, виданий відповідно до рішення VIII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської ради народних депутатів від 19.10.1999, зареєстрований 28.12.1999 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3674, тобто після її смерті (а.с.17).

Згідно довідки №469, виданої виконкомом Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області, померла ОСОБА_5 , 1922 р.н., до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Від імені померлої заповіт. виконкомом Пиратинської сільської ради не складався і нотаріально не посвідчувався (а.с.70).

Як видно із копії спадкової справи №13/2020 заведеної після смерті ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася позивач ОСОБА_1 , проте видати свідоцтво про право на спадщину на право на середню земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) ЛВ №037344 відмовлено, оскільки такий сертифікат є дійсним лише до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) (а.с.72).

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд вважає, що на час смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року).

Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом проживання на час смерті останньої, отже вступила в управління та володіння спадковим майном.

Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно п.5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю.

Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 р. за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність.

Із системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування.

Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Із системного аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя було вчинено увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність спірної земельної ділянки.

Отже з часу прийняття рішення VIII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів земельна ділянка площею 1,6532 га вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Судом встановлено, що спадщина померлої ОСОБА_3 , крім іншого, складається, зокрема, із спірної земельної ділянки площею 1,6532 га, яка розташована на території Пиратинської сільської ради. Спадкоємець ОСОБА_1 , після смерті мами ОСОБА_3 спадщину прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, та звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями першої черги, судом не встановлено. Водночас відповідач - ОСОБА_2 спадщини не прийняла, так як в матеріалах спадкової справи наявна її заява про визнання позовних вимог, тому в частині визнання права власності на земельну ділянку позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача.

На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6532 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,2775 га, площею 0,2091 га, та площею 0,1666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області), які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛВ №035835 виданого 28.12.1999 року, Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3674, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП № НОМЕР_1 , адреса: Львівська область, Червоноградський район, с. Пиратин;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП № НОМЕР_4 , адреса: Львівська область, Червоноградський район, м. Радехів.

Повний текст рішення складено 13.03.2023.

Головуючий суддяПатинок О. П.