Провадження № 2/127/4654/20
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Бойко В.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Цвєткова Олексія Володимировичапро відвід судді в цивільній справі №127/27323/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Другої вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена цивільна справа.

На адресу суду 13.03.2023 року надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 про відвід судді Бойко В.М. в якій зазначено, що суддя Бойко В.М. у даній справі є упередженим стосовно відповідачки, ухвалює процесуальні рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, які відповідачкою оскаржувалися окремо. На підставі викладеного просить заяву про відвід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи вищевикладене, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Дослідивши заяву про відвід, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.п. 3-5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При вирішенні питання щодо відводу судді, суд керуються пракутикою Європейського суду, зокрема по справі «Салов проти України», до неупередженість, в сенсі статті 6 § 1, має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-ІІ, с. 256, § 31, та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996 ІІІ, с. 815, § 30).

По справі «Мироненко проти України», Європейський суд зокрема зазначив, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43). Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді , певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58). У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26).

Розглядаючи інші справи ЄСПЛ уже констатував, що сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків. Суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності. Проте сумніви мають бути основані на фактичних обставинах, тобто припущення до уваги не беруться. Отже практика Європейського суду свідчить про те, що право відвід судді є не побажанням сторони по справі змінити склад чи усунення побоювання сторони, а повинно ґрунтуватися на об`єктивних підставах, критеріях, визначених практикою Європейського суду.

Таким чином, мотиви відводу представника відповідачки ОСОБА_4 , викликані незгодою з процесуальними рішеннями судді відповідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України не є підставою для відводу.

За таких обставин, заява про відвід судді належить визнати необґрунтованою та відмовити в задоволенні заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Цвєткова Олексія Володимировичапро відвід судді в цивільній справі №127/27323/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Другої вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: