РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року

м. Рівне

Справа № 563/1194/22

Провадження № 22-ц/4815/250/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Троценко Марії Михайлівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Загородько Н.А., повний текст рішення складено 15 листопада 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 03.12.2009 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19.05.2016 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судовим наказом Корецького районного суду Рівненської області від 29.08.2022 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказував, що виконавча служба стягує з його заробітної плати на виплату аліментів 75%. Ті кошти, що лишаються після сплати аліментів є недостатніми для проживання, відповідно його матеріальний стан погіршився.

Посилаючись на положення статті 192 СК України про можливість зменшення розміру аліментів, статті 183 СК України, якими передбачено, що на трьох дітей стягується 50% заробітку, а також, на положення ч. 7 статті 170 ЦПК України (у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 частини 1 статті 161 ЦПК України боржник має право звернутись з позовом про зменшення розміру аліментів), просив суд зменшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області від 03.12.2009 року, рішення Корецького районного суду Рівненської області від 19.05.2016 року та судового наказу Корецького районного суду Рівненської області від 29.08.2022 року та стягувати з нього аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1/6 частці від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Суду не надано довідок про дохід та про місце роботи позивача, який офіційно працевлаштований. Суд першої інстанції вказав, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення інтересів дітей.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась представник ОСОБА_1 адвокат Троценко М.М.. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував наявність у платника аліментів інших дітей, які перебувають на його утриманні. Вказує, що позивач не надавав докази щодо місця роботи та доходів оскільки при поданні позову не скористався правовою допомогою, а його дохід та місце роботи залишилось незмінним. Вказує, що заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що її матеріальний стан скрутний, адже батьки зобов`язані в рівній мірі забезпечити достатній рівень життя дитини. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 5 статті 183 СК України, за якими на трьох і більше дітей стягується не більше 50 відсотків заробітку (доходу) платника аліментів. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, вказує на те, що при розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач по справі ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають разом, мають двох малолітніх дітей, яких спільно утримують. На думку відповідача, звернення ОСОБА_2 до суду із судовим наказом про стягнення аліментів на дітей було лише інструментом для того, щоб в подальшому звернутись до суду для зменшення розміру аліментів, на утримання дочки ОСОБА_4 від першого шлюбу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 з 14 жовтня 2014 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Судовим наказом від 29 серпня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про його матеріальний стан на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 в 2009 році, на час ухвалення рішення в 2016 році про стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 та, відповідно погіршення матеріального стану, що стало підставою для звернення його до суду з позовом про зменшення аліментів.

Вказане стало підставою для відмови в задоволенні позову судом першої інстанції. Оскарживши рішення суду першої інстанції, позивач не надав таких доказів і до апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про те що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення інтересів дітей, є правильним.

Крім того, що позивачем не доведено його матеріальний стан (працевлаштування, розмір заробітної плати, інші будь-які доходи або витрати), та відповідно його погіршення, позивачем не доведено що виконавчі документи про стягнення аліментів перебувають на примусовому виконанні.

Згідно зі статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як зазначено вище, позивачем не доведено, що з нього стягуються аліменти у вказаному розмірі. Позивач в апеляційній скарзі вказує, що на його утриманні перебуває дружина, що є підтвердження позиції відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають разом, мають двох малолітніх дітей, яких спільно утримують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду, позивач також посилався на положення частини 7 статті 170 ЦПК України, яка є спеціальною нормою щодо скасування судового наказу.

Так, відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів; 7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Однак статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як встановлення судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції позивач не навів суду обставин, які свідчили про погіршення його матеріального стану.

В постанові Верховного Суду у справі № 565/2071/19 від 16 вересня 2020 року вказав, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Троценко Марії Михайлівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С. С. Шимків