Номер провадження: 22-ц/813/3299/23
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяви ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 адвоката Казак Вадима Святославовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відмову від позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення будівель та споруд об`єктами самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Казак Вадима Святославовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в особі свого представника звернулись до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_4 з позовом, в якому просили суд визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку (літера «Е»), загальною площею 108.08 кв.м., житловою площею 56.3 кв.м. та належне ОСОБА_4 , об`єктом самочинного будівництва; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 67/100 частин вищевказаного домоволодіння, зареєстрованого на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 січня 2006 року у справі № 2-1765-2006, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 13.02.2006 року; та усунути позивачам перешкоди у користуванні належним їм нерухомим майном, яке складається з житлового будинку, житловою площею 33 кв. м. (літера «А»), з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1 , шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - житлового будинку літ. «Е» по АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

13.06.2022 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Подорожній Андрій Сергійович надав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення з питання стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в сумі 19000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду від 08 червня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Казак В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року та постанови нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Казак В.С. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року та призначено справу до розгляду на 21.02.2023 року на 14.30 годину.

Від представника ОСОБА_4 адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича до апеляційного суду надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просила апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У ході розгляду справи, 27.01.2023 року (зареєстровано в суді 31.01.2023 року) до Одеського апеляційного суду від позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та 01.02.2023 року від адвоката Казак Вадима Святославовича, як представника ОСОБА_1 , надійшли аналогічні заяви про відмову від позову, в яких заявники просять суд прийняти до розгляду та задовольнити заяви про відмову від позову та закрити провадження у справі, скасувавши рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року та додаткове рішення суду від 20 червня 2022 року у справі № 520/10193/17. Заяви мотивовані тим, що позивачі, керуючись своїм правом, передбаченим ст. 206 ЦПК України, прийняли рішення відмовитись від позову до ОСОБА_4 , наслідки відмови від позову, передбачені ст. 256 ЦПК України, позивачам відомі.

Повноваження адвоката Казак В.С. на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді підтвердженні довіреністю від 22.07.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрованою в реєстрі за № 800 та дійсною до 22.07.2023 року. Згідно даної довіреності, серед іншого, передбачено право адвоката в інтересах довірителя відмовлятись повністю або частково від позовних вимог.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 21.02.2023 року, учасники справи були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не направили.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з заявами про відмову від позову, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно із ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. За наслідками заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам ст.206 цього Кодексу, постановляється ухвала про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнається нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закривається провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

З вище зазначених заяв від 31.01.2023 року та від 01.02.2023 року вбачається, що позивачі відмовляються від позову у даній справі, наслідки відмови від позову, передбачені ст. 256 ЦПК України, їм відомі.

Підстав для відхилення заяв позивачів та неприйняття відмови від позову, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких підстав й враховуючи, що цивільний процес має диспозитивний характер, а також право сторін розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд, колегія суддів вважає, що заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 адвоката Казак Вадима Святославовича про відмову від позову підлягають задоволенню.

Оскільки апелянт ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду в силу закону, як особа з інвалідністю II групи, то підстави для застосування положень ч. 2 ст. 142 ЦПК України щодо вирішення питання про повернення скаржнику з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги, відсутні.

Водночас, за змістом п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За приписами ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Разом з тим, ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ч. 3, 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених ч. 3-5 ст. 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі закриття судом провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат.

Апеляційний суд звертає увагу, що провадження у справі має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи. Зокрема, суд першої інстанції перевіряє подання позовної заяви до суду з додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття провадження тощо. З цією процесуальною дією суду пов`язано право відповідача, як учасника справи, подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, в якому відповідач викладає заперечення проти позову, надає докази у справі.

Тобто надання відзиву на позовну заяву є реалізацією принципу змагальності сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 та ст. 12 ЦПК України).

Подача позовної заяви та відкриття провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності позовної заяви.

Тому і у випадку закриття провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з позовом та відкриттям провадження у справі.

У такому випадку в суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала позовну заяву, оскільки така особа реалізує своє право на звернення до суду, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності про відмову від позову, усвідомлюючи наслідки такої відмови.

Отже, у разі закриття провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала позов, від такого позову, унеможливлюється повторне звернення цієї особи до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття провадження поданням відзиву, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (ст. 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні позову.

Тому у випадку закриття провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Аналогічних висновків, проте з підстав відмови апелянта від поданої ним апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2018 року представником ОСОБА_4 адвокатом Подорожнім А.С. надано до суду першої інстанції орієнтовний розрахунок суми судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема в даному розрахунку вказано, що правова допомога складається з підготовки документів по справі на суму 5200 грн. та представництва клієнта в суді на суму 6500 грн. (а. с. 148 т. 1). Разом з тим, відповідних доказів щодо понесених судових витрат (додаткової угоди до договору про надання правової допомоги з зазначенням суми гонорару адвоката, розрахунку наданих послуг, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень, квитанцій або касових чеків на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, інших документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги) до вказаного розрахунку стороною відповідача не надано.

На час ухвалення рішення суду першої інстанції від 08 червня 2022 року по суті спору в матеріалах справи містилися лише ордер на надання правової допомоги від 12.01.2018 року серії ОД № 362272 та копія договору про надання правової допомоги № 42 від 07.03.2017 року, що підтверджують повноваження адвоката Подорожнього А.С. на представництво в суді Закревської О.І. Згідно п. 4.1. вказаного договору про надання правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при надання правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору (а. с. 69-70 т.1). Інших доказів понесених стороною відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті спору стороною відповідача до матеріалів справи не надано.

Уперше докази на підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, понесених нею в суді першої інстанції, сторона відповідача надала разом з заявою про відшкодування судових витрат від 13.06.2022 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору (а. с. 103-113 т. 2).

Проте матеріали справи не містять відомостей, що до закінчення судових дебатів у справі стороною відповідача до суду заявлено про надання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, враховуючи, що сторона відповідача не повідомила до закінчення судових дебатів про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, а подала заяву про відшкодування таких витрат разом з доказами до суду першої інстанції вже після завершення розгляду справи судом та ухвалення ним рішення по суті вимог й без порушення про поновлення строку на подання відповідних доказів, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви адвоката Подорожнього А.С., який діє в інтересах ОСОБА_4 , про стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Також слід звернути увагу, що 13.06.2022 року до суду першої інстанції заявником до заяви про ухвалення додаткового рішення було додано копії: квитанції до прибуткового касового ордеру № 10/06 від 10.06.2022 року про прийняття адвокатом Подорожнім А.С. від ОСОБА_4 25 000 грн. за договором від 10.06.2022 року; акту наданих послуг за договором від 01.03.2021 року, рахунку-фактури за договором від 01.03.2021 року та сам договір про надання правової допомоги від 01.03.2021 року.

Суд першої інстанції в межах розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу виходив з того, що договір від 01.03.2021 року ОСОБА_4 та адвокат Подорожній А.С. уклали з метою надання Клієнту правничої допомоги в рамках судового провадження по справі за заявою про відновлення втраченого провадження у справі № 2-1765/200 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Київської райадмінстрації Одеського міськвиконкому про визнання права власності на 67/100 частин домоволодіння, тобто і в іншій цивільній справі. Тому суд першої інстанції не прийняв до уваги додані до поданої до суду 13.06.2022 року заяви про стягнення витрат на правову допомогу квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10/06 від 10.06.2022 року про прийняття адвокатом Подорожнім А.С. від ОСОБА_4 25 000 грн. за договором від 10.06.2022 року; акт наданих послуг за договором від 01.03.2021 року, рахунок - фактуру за договором від 01.03.2021 року та сам договір про надання правової допомоги від 01.03.2021 року.

Даний висновок суду ані ОСОБА_4 , ані її представником адвокатом Подорожнім А.С. не оскаржений.

Між тим , докази про понесення судових витрат до договору від 07.03.2017 року додатком № 1, акти виконаних робіт, рахунок-фактуру від 20.12.2019 року представником ОСОБА_4 адвокатом Подорожнім А.С. подані до суду 16.06.2022 року, тобто поза межами 5-ти денного строку, що в розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України є підставою для залишення заяви без розгляду.

Проте, в даному випадку насідки пропуску строку подання доказів протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, не можуть бути застосовані, оскільки подання відповідних доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити подаються протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що сторона до закінчення судових дебатів зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту матеріалів справи, протоколів судових засідань та технічного запису судових засідань не вбачається, що представником ОСОБА_4 адвокатом Подорожнім А.С. була зроблена відповідна заява.

При таких обставинах заява представника ОСОБА_4 адвоката Подорожнього А.С. про стягнення на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 134, 141, 206, 367, 373, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Заяви ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 адвоката Казак Вадима Святославовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відмову від позову до ОСОБА_4 про визначення будівель та споруд об`єктами самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва - задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4 про визначення будівель та споруд об`єктами самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року - визнати нечинним.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення будівель та споруд об`єктами самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва - закрити.

Заяву представника ОСОБА_4 адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складений: 13.03.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова