Провадження № 2-зз/521/23/23
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2023 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Федорова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на будівельні матеріали -

в с т а н о в и в :

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на будівельні матеріали.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на такі обставини.

Під час розгляду справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 року по цивільній справі № 521/172/20 було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвала суду не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви додано Свідоцтво про розірвання шлюбу. З цього документу вбачається, що між сторонами припинені шлюбні відносини в 2009 році. Шлюб розірваний за домовленістю сторін через органи реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) без звернення до суду. За наявності неповнолітньої дитини це можливо тільки у випадку відмови батька на користь неповнолітньої дитини від частки свого майна у порядку компенсації аліментних зобов`язань при згоді на це дружини.

Цю домовленість подружжя про розірвання шлюбу у позасудовому порядку через Органи РАГС, яка досягнута тільки при умови відсутності буть яких домагань батька на будь-яке майно, не оспорено.

При таких фактичних обставинах розірвання шлюбу у поза судовому порядку з відмовою батька від будь-якого майна і при відсутності вимог про поділ спільного майна виключає можливість виникнення спільного майна подружжя після розірвання шлюбу.

У випадку незгоди батька з досягнутою домовленістю про відмову від частки майна у спільному майні подружжя позивач мав право звернутися до суду у визначений законом строк позовної давності на протязі трьох років, якій сплинув 2012 році.

Звернення до суду після спливу 13 років з часу виникнення права на звернення до суду є зловживанням процесуальним правами з боку колишнього подружжя.

Ухвалення рішення про накладення арешту на майно відповідача за межами строків позовної давності без вирішення питання про поновлення строку позовної давності на звернення до суду є фактичним вирішенням питання по суті на користь позивача.

Згідно приписів п.10 ч. 2 ст. 150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при ньому спір не вирішується по суті.

Також ухвала суду ухвалена без застосування зустрічного забезпечення, що не відповідає вимогам закону, а саме ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 виїхав за межи України у 2022 році. Місцезнаходження позивача за межами України не відомо. Постійного місця проживання та реєстрації в межах України позивач не має. Згідно з рішенням суду внаслідок відсутності позивача за колишнім місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 знятий за колишнім місцем реєстрації в України.

В судовому засіданні відповідач та її представник наполягали на задоволенні заяви.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Заява розглянута в порядку ст. 158 ЦПК України.

Розглянувши заяву, суд вважає, що заява не є вмотивованою і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 року по цивільній справі № 521/172/20 було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до позовної заяви позивач звернувся до відповідача з позовними вимогами, за якими просить суд:

- поновити ОСОБА_2 строк позовної давності на звернення з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнавши права ОСОБА_2 на поділ майна такими, що підлягають захисту;

- визнати домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя;

- визнати право власності ОСОБА_2 на частку домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності ОСОБА_2 на частку будівельних матеріалів з яких споруджено будівлі розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ;

- встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю, як чоловік та жінка за період з 29 жовтня 2009 року по 2022 рік;

- стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі судового збору за подання позовної заяви 9140,0 грн за звернення із заявами про забезпечення позову та забезпечення доказів 992,40 грн.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд виходив з того, що спір стосується поділу майна, яке позивач вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на будівельні матеріали, відповідно позивач просить накласти арешт на майно, щодо якого стосується спір, що відповідає принципу співмірності заявлених щодо забезпечення позову вимог.

Щодо твердження позивача, що позивач фактично відмовився від спільного майна в рахунок аліментів на неповнолітню дитину, то ці обставини мають бути дослідженні при розгляді справи по суті.

Також при розгляді справи по суті суд має розглянути питання щодо застосування строків позовної давності, що впливає на ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідач вказує, що позивач ОСОБА_2 виїхав за межи України у 2022 році, місцезнаходження позивача за межами України їй не відомо, постійного місця проживання та реєстрації в межах України позивач не має, згідно з рішенням суду внаслідок відсутності позивача за колишнім місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 знятий за колишнім місцем реєстрації в України.

При цьому з наведеного підтверджується лише факт перебування позивача за межами України, а саме у Німеччині, про що він сам вказує і в позовній заяві, і в заяві про забезпечення позову. Решта посилань відповідача не підтверджено жодним доказом в розумінні положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

За викладених обставин суд має відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 154, 158, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на будівельні матеріали - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ В.К. Гуревський