ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2009/23 Справа № 206/2414/22 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором про участь у вихованні дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом (а.с. 1-5), в обґрунтування якого посилалась на те, що 16.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 8-32.

Відповідно до умов п. 3.3.1. Договору батько ( ОСОБА_1 ) зобов`язується сплачувати аліменти на дітей до досягнення кожним з дітей повноліття у такому розмірі: 1) на сина 15 075,00 гривень 2) на доньку 15 075,00 гривень, загалом, 30 150,00 гривень на обох. Сплата таких аліментів відбуватиметься щомісячно до 5 числа шляхом передачі грошових коштів матері на картковий рахунок або готівкою, як буде погоджено інше.

З січня 2021 року відповідач порушує умови вищезазначеного договору, регулярно не сплачуючи аліменти позивачу.

Відповідно до п. 4.3. Договору у разі не виконання одним із батьків своїх обов`язків за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позивач особисто та через свого уповноваженого представника двічі зверталася до органів нотаріату з цього питання та було винесено два виконавчих написи, якими загалом було стягнуто заборгованість з періоди:

- виконавчий напис від 28.07.2021 року на суму 274 750,00 гривень, з яких 273 050,00 сума невиплачених аліментів за період з січня 2021 року по липень 2021 року та 1 700,00 гривень - сума нотаріальних послуг. За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження та відповідачем було добровільно сплачено всю суму заборгованості за виконавчим листом та виконавчий збір;

- виконавчий напис від 14.06.2022 року, на загальну суму 275 764,00 гривень, з яких 271 350,00 гривень основний борг, який складається з несплачених платежів за серпень 2021 року, жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, а 4 414,00 гривен - витрати, пов`язані зі вчиненням виконавчого напису.

Після вчинення виконавчих написів відповідач продовжує порушувати зобов`язання, передбачені даним договором, а саме, відповідачем прострочено виконання трьох платежів зі сплати аліментів: аліменти за червень 2022 року у загальній сумі 30 150,00 гривень, які повинні бути сплачені до 05.06.2022 року включно (з 06.06.2022 року має місце прострочення оплати); аліменти за липень 2022 року у загальній сумі 30 150,00 гривень, які повинні бути сплачені до 05.07.2022 року включно (з 06.07.2022 року має місце прострочення оплати); аліменти за серпень 2022 року у загальній сумі 30 150,00 гривень, які повинні були бути сплачені до 05.08.2022 року включно (з 06.08.2022 року має місце прострочення оплати). Отже у відповідача станом на дату звернення до суду перед позивачем існує заборгованість зі сплати аліментів відповідно до умов п. 3.3.1 Договору у загальній сумі 90 450,00 гривень.

Враховуючи неодноразові порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 196 Сімейного кодексу України та надає детальний розрахунок заборгованості. Відповідно до якого інфляційне збільшення: 30 150,00 х 1.03100000 30 150,00 = 934,65 грн., 3% річних: 153,64 +79,30+7,43 грн = 240,37 гривень, пеня по ст. 196 Сімейного кодексу України: 19 296,00+9 648,00+904,50 грн = 29 948,50 гривень.

На підставі вищевикладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 90 450,00 грн, інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 934,65 грн, 3% річних у розмірі 240,37 грн та пеню відповідно до ст. 196 СК України у розмірі 29 948,50 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором про участь у вихованні дітей задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму 121 573,52 грн, що складається з:

- основної суми боргу (аліментів за червень, липень, серпень 2022 року) 90 450,00 грн;

- інфляційне збільшення суми заборгованості 934,65 грн;

- 3% річних 240,37 грн;

- пеня за несвоєчасну сплату аліментів 29 948,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1215,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, сплачені на професійну правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 128-134).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального права (а.с. 140-143).

ОСОБА_3 скористалась своїм правом та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 16 січня 2020 року уклали договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 8-32. Відповідно до умов п. 3.3.1. договору батько ( ОСОБА_1 ) зобов 'язується сплачувати аліменти на дітей до досягнення кожним з дітей повноліття у такому розмірі: 1) на сина 15 075,00 гривень 2) на доньку 15 075,00 гривень, загалом, 30 150,00 гривень на обох. Сплата таких аліментів відбуватиметься щомісячно до 5 числа шляхом передачі грошових коштів матері на картковий рахунок або готівкою, як буде погоджено інше (а.с. 11-13).

28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3463, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 невиплачені в строк на підставі договору про участь у вихованні та утриманні дітей, грошові кошти у розмірі 273 050,00 гривень сума невиплачених аліментів за період з січня 2020 року по липень 2021 року, строк повернення яких настав 05 липня 2021 року (а.с. 14).

Відповідно до інформації про виконавче провадження № 66388656 від 06.08.2022 року, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 19-23).

14 червня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 603, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 271 350,00 гривень, які є боргом за договором про участь у вихованні та утриманні дітей, за період серпень 2021 року, жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року (а.с. 15-16).

За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (ВП № 69267188). 05.07.2022 року виконавче провадження зупинено на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2022 року (№ 361/2508/22) про зупинення стягнення за виконавчим написом (а.с. 17-18).

Відповідачем на підтвердження наявності інших спорів з позивачем надано копії позовних заяв: справа № 361/8072/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у їх вихованні та спілкуванні з ними та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 66-94); справа № 361/8526/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей з підстав істотного порушення договору ОСОБА_3 (а.с. 95-105).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо позовних вимог про стягнення основної суми боргу (аліментів за червень, липень, серпень 2022 року) 90 450,00 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору.

Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Установлено, що спірний договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дітей, їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за період з червня по серпень 2022 року відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо утримання дітей згідно умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів за вищезазначений період, та яка згідно наведеного позивачем розрахунку становить 90 450,00 грн.

Суд першої інстанції при стягненні заборгованості по аліментам взяв до уваги розрахунок позивача, оскільки вказаний розрахунок не спростований відповідачем, колегія суддів також погоджується з вказаним розрахунок та бере його до уваги.

Доводи скарги про те, що звернення позивача із позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів до суду є неналежним способом захисту, оскільки судовий порядок стягнення аліментів за нотаріально посвідченим договором про утримання дітей не передбачено законодавством, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення суми заборгованості 934,65 грн та 3% річних 240,37 грн, колегія судів виходить з наступного.

У статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий правовий висновок закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Таким чином, суд першої дійшов до обгрунтованого висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги частини 2 статті 625 ЦК України та взявши до уваги наведений позивачем розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, який не спростований відповідачем та обгрунтовано стягнув інфляційне збільшення суми заборгованості 934,65 грн та 3% річних 240,37 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не в повному обсязі виконує зобов`язання за договором, що призвело до наявності в останнього боргу, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дітей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 29 948,50 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, і колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, оскільки відповідачем не надно до суду першої інстанції, а також до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували той факт, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини.

Доводи скарги про те, що вказівка про застосування санкції передбаченої ст. 196 СК України у договорі відсутня, отже, стягнення пені за даним договором не передбачена, а тому не підлягає стягненню, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відсутність у договорі умови щодо стягнення пені не позбавляє позивача щодо стягнення такої неустойки у відповідності до діючих норм законодавства, а саме ст. 196 СК України. Вказана стаття не містить зауважень та не позбавляє права позивача на стягнення неустойки за неналежне виконання зобов`язань боржника по сплаті аліментів, якщо такі умови не були внесені до договору укладеного між батьками, оскільки є способом забезпечення виконання зобов`язання з метою захисту порушених майнових інтересів дітей.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності обгрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу (аліментів за червень, липень, серпень 2022 року) 90 450,00 грн; - інфляційне збільшення суми заборгованості 934,65 грн; - 3% річних 240,37 грн та пені за несвоєчасну сплату аліментів 29 948,50 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового стягнення документально підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Більшість доводів скарги є аналогічними тим, які було викладено відповідачем у відзиві на позов та яким судом надано обґрунтовану правову оцінку, а тому додаткового правового аналізу вони не потребують.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова