провадження №2/336/725/2023
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу ЄУН 336/7039/22 (номер провадження 2/336/725/2023) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

встановив:

14 грудня 2022 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є батьком повнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення він є пенсіонером за віком, інвалідом 1 групи та отримує пенсію, яка з липня 2022 року складає в сумі 3 587,66 грн. щомісяця.

Пенсія є його єдиним джерелом доходу. Пенсія за віком, яку він отримує є єдиним його доходом.

Відносно сина, ОСОБА_2 він батьківських прав не позбавлявся, від утримання сина не ухилявся. Однак відповідач добровільно відмовляється йому допомагати матеріально.

Розмір його доходу (пенсії) - 3 587,66 грн. щомісяця, не є меншим за розмір прожиткового мінімуму на одну особу, що втратила працездатність який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з грудня 2022 року складає 2093 грн.

Через свій похилий вік та стан здоров`я, інвалідність, він потребує постійного лікування та відповідних витрат, на що щомісячно він витрачає більшу частину свого доходу (пенсію), у звязку з чим він змушений звернутися із вказаним позовом.

З листопада 2019 року він постійно хворіє. Відповідно до довідоклікуючого лікаря, його медичної картки, виписок із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого, йому вставнолювались діагнози: облітеруючий атеросклероз, трофічна язва 1 н. правої стопи, здійснена ампутація правої н/кінцівки на рівні в/3 стегна.

Відповідно до консультативного висновку КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 18.02.2022 року встановлений діагноз: 170.21 - атеросклероз артерій кінцівок з переміжною кульгавістю* оклюзия артерій гомілки ліворуч. СПО ампутації правої нижньої кінцівки с/3 стегна (2020р.) хронічна ішемія 2 Ббст.

На ліки, медичні дослідження та обстеження, які йому призначають лікарі, він фактично витрачає всю свою пенсію, а саме щомісяця витрати становлять близько 7 000,00 грн.

За зареєстрованою адресою він проживає разом з дружиною ОСОБА_3 дружина не може забезпечити його утримання та відповідно покрити щомісячні витрати на його лікування.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти стягнення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком повнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 09.07.1983 року відділом РАЦС Шевченківського райвиконкому, актовий запис про народження № 1270.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, особою що має інвалідність 1 групи (підгрупа Б загальне захворювання).

ОСОБА_1 отримує пенсію, яка з липня 2022 року складає в сумі 3 587,66 грн. щомісяця, що підтверджується відповідною довідкою від 16.11.2022 року.

Пенсія є єдиним джерелом доходу позивача, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області про доходи від 16.11.2022 року, індивідуальними відомостями про застраховану особу форма ОК-5, довідкою Управління соціального захситу населення ЗМР по Шевченківському району про неотримання допомоги № 1791 від 14.11.2022 року, відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків № 1826-22-11265 від 17.11.2022 року, виданими ГУ ДПС у Запорізькій області, в яких зазначено про відсутність доходів.

Пенсія за віком, яку отримує позивач є єдиним його доходом.

Відносно сина, ОСОБА_2 позивач батьківських прав не позбавлявся, від утримання сина не ухилявся.

Відповідач добровільно відмовляється батькові допомагати матеріально.

Розмір доходу (пенсії) позивача становить - 3 587,66 грн. щомісяця, не є меншим за розмір прожиткового мінімуму на одну особу, що втратила працездатність який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з грудня 2022 року складає 2093 грн.

Через свій похилий вік та стан здоров`я, інвалідність, позивач потребує постійного лікування та відповідних витрат, на що щомісячно позивач витрачає більшу частину свого доходу (пенсію).

З листопада 2019 року позивач постійно хворіє. Відповідно до довідок лікуючого лікаря, медичної картки, виписок із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого, відповідно до консультативного висновку КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 18.02.2022 року, позивач потребує лікування.

На ліки, медичні дослідження та обстеження, які позивачу призначають лікарі, позивач фактично витрачає всю свою пенсію, а саме щомісяця витрати становлять близько 7 000,00 грн., що підтверджується квитанціями з аптек про купівлю ліків та медичних досліджень, що узгоджується з призначеним лікуванням.

За зареєстрованою адресою позивач проживає разом з дружиною ОСОБА_3 , яка не може забезпечити утримання позивача та відповідно покрити щомісячні витрати на лікування.

Відповідач визнав позовні вимоги, про що до суду надав відповідну заяву.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц, провадження N 61-2386сво19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 р. у справі N 757/52096/18 (провадження N 61-9640св20).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Так, непрацездатними особами, зокрема є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» Діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

У випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам.

Таким, чином право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коди буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обовязок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до частини 2 статті 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке прово батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обовязку утримувати матір, батька.

Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом враховуються всі заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач є непрацездатною особою, має інвалідність, страждає рядом хронічних захворювань, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 3 587,66 грн. яка виходячи з його стану здоров`я, умов проживання, не може задовольнити його життєві потреби, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, який є сином позивача, та який є особою працездатного віку, визнав позовні вимоги в повному обсязі, та має можливість сплачувати аліменти на утримання батька. При цьому відповідачем не було надано доказів того, що у нього немає можливості надавати допомогу та судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатного батька.

Таким чином, при визначенні частки заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на на утримання непрацездатного батька, суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання непрацездатного батька у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи стягнення з 14 грудня 2022 року і довічно.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За вимоги про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Оскільки позивач, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору щодо стягнення аліментів, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 202, 204, 205, 79 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 11, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 14 грудня 2022 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення 26 січня 2023 року.

Суддя: