КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3012/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 27 березня 2021 року о 16 годині 45 хвилин в місті Житомирі по вулиці Покровській, 108 А водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки RENAULT SANDERO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила зіткнення з автомобілем марки AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушила п. п.12.1, 13.1 ПДР України.

Внаслідок ДТП автомобіль марки AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Згідно із заявою про страхове відшкодування у справі №1.102.21.0002439 розмір страхової виплати на відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП 27 березня 2021 року складає 41 164 грн 38 коп.

Однак, потерпілим та відповідно, особою, на користь якої буде здійснюватися вказана страхова виплата, вказано ОСОБА_3 , який є власником пошкодженого автомобіля марки AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Проте, керування пошкодженим автомобілем на момент ДТП здійснював ОСОБА_1 .

Оскільки позивач керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

У зв`язку з відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звільнений від доказування факту наявності договору страхування між Відповідачем та власником автомобіля марки Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також факту завдання майнової шкоди автомобілю марки АudiА6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 27 березня 2021 року, та розміру нарахованої до виплати суми страхового відшкодування, оскільки усе це підтверджується іншим учасником справи, а саме ПрАТ «СК «АRX».

Вказує, що дана позиція узгоджується з приписами ч.1 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У даному випадку, визнання відповідачем зазначених обставин містилось у відзиві на позовну заяву, який, ні представнику позивача, ні безпосередньо позивачу не надходив.

Однак, вищевказане Подільським районним судом міста Києва було проігноровано, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права у частині доказування, що, у свою чергу, є прямими підставами для скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.07.2022 року у справі за № 295/1187/21.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «АРКС» просить відмовити в задоволенні заяви про долучення додаткових доказів, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що законом визначено, що для отримання страхового відшкодування, особа, яка не є власником пошкодженого транспортного засобу зобов`язана надати Страховику довіреність, якою передбачено право на отримання відшкодування в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, що належить іншій особі.

Як було наведено вище, 02.04.2021 року на адресу АТ «СК «АРКС» надійшла заява позивача про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ, в якій заявником (позивачем) було зазначено, що власником пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_3 .

При цьому документів, які підтверджують право на отримання позивачем страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «AUDI А6» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) до страховика не було надано.

Звертає увагу, що документ який підтверджує право на отримання позивачем страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «AUDI А6» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) останнім також не було надано до суду.

Так, у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право позивача на отримання страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «AUDI А6» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), АТ «СК «АРКС» листом №01323/14 від 27.05.2021 року було повідомлено ОСОБА_1 про можливий розмір страхового відшкодування та про необхідність надання документів, які необхідні для отримання позивачем чи власником пошкодженого транспортного засобу страхового відшкодування.

Зазначає, що до цього часу позивачем не надано до відповідача документу, який передбачений п.35.2. ст.35 Закону, в зв`язку з чим виплата страхового відшкодування не здійснена.

Зазначена обставина свідчить про невиконання позивачем вимог пп.б) п.35.2 ст.35 Закону, а саме, ненадання документу, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність), тобто документу, який є обов`язковим для надання при поданні заяви на виплату страхового відшкодування.

Вказує, що до теперішнього часу, ні з копією позовної заяви, ні з копією апеляційної скарги документ, що посвідчує право саме ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування, належного ОСОБА_3 , як власнику пошкодженого ТЗ (зокрема довіреності, якою належним чином засвідчено таке право, що чітко обумовлено пп. б) п.35.2 ст.35 Закону) та повні банківські реквізити особи, на користь якої необхідно здійснити перерахування страхового відшкодування до АТ «СК «АРКС» не надано, а тому у Страховика відсутній обов`язок щодо прийняття рішення по суті.

В той же час, статтею 13 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Потерпілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди реалізують свої права на отримання відшкодування у порядку, встановленому Законом.

Тобто, недотримання потерпілим процедури отримання страхового відшкодування, є перевищенням меж здійснення його цивільних прав.

У свою чергу, в порушення положень ст.35 Закону, позивачем не виконано дій, визначених для здійснення свого права на отримання страхового відшкодування, а відповідно відсутні правові підстави на отримання ним страхового відшкодування.

При цьому, вирішення в судовому порядку питання про стягнення з АТ «СК «АРКС» внаслідок ДТП шкоди, за даних обставин, призводить до обмеження прав Страхової компанії, встановлених Законом щодо порядку, строків та умов розгляду заяв осіб, які мають право на отримання такого відшкодування.

Вважає, що на сьогоднішній день, незалежно від прийняття 27.07.2022 року рішення Подільським районним судом м. Києва, в АТ «СК «АРКС» не виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування на користь позивача та, відповідно, страховиком не могло бути допущено порушень законних прав та інтересів позивача в силу приписів законодавства.

Таким чином, підстави вважати порушеними права позивача відповідачем при невиплаті суми страхового відшкодування на користь позивача відсутні.

У свою чергу, АТ «СК «АРКС» жодним чином не порушувало прав позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права, оскільки позивачем не доведено наявність в нього права на отримання страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням належного ОСОБА_3 автомобіля «AUDI А6» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

З наведеного вбачається, що подання даного позову позивачем до АТ «СК «АРКС» є передчасним, не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, а тому рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року по справі №295/11872/21 є законним, та таким, що не підлягає зміні чи скасуванні, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Так, в своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що він звільнений від доказування наявності між відповідачем та власником автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , факту укладення договору страхування, а також факту завдання шкоди автомобілю марки «AUDI Аб», реєстраційний номер НОМЕР_2 , саме в результаті ДТП від 27.03.2021року.

На спростування доводів, які стали підставою для прийняття судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позову, долучає до апеляційної скарги копію постанови Богунського районного суду м. Житомира від 27.05.2021 року у справі №295/4258/21 та копію роздруківки з сайту МТСБУ про дійсність страхового полісу відносно автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 27.03.2021року.

Також, зазначає, що долучити вказані вище докази, як і до позову, так і звернутись із клопотанням про долучення їх до матеріалів справи при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не мав можливості, оскільки не знав про їх існування взагалі, а тому просив їх долучити до апеляційної скарги.

Проте, звергає увагу на те, що відповідно до ст.6 Закону: «Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.»

Таким чином, поняття страховий випадок включає в себе такі складові:

1. ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу;

2. шкода має бути завдана особою, відповідальність якої застрахована за полісом;

3. шкода має бути завдана третій особі;

4. настання внаслідок ДТП цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Тобто, прийняття рішення про виплату/ відмову у виплаті страхового відшкодування AT «СК «АРКС» за умовами Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів безпосередньо пов`язане з встановленням вини, настанням цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки за її відсутності не настає відповідальність страховика.

Також, звертає увагу, що ч.2 ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідач не визнає факт завдання шкоди автомобілю марки «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , саме в результаті ДТП від 27.03.2021 року від дій автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки на час звернення до АТ «СК «АРКС» була відсутня інформація про визнання саме водія автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , винним у спричиненні шкоди власнику автомобілю «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а лише підтверджує факт отримання такого звернення та вчинення дій, передбачених Законом для прийняття рішення що виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування.

В подальшому документи, які підтверджують вину водія автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в настанні ДТП від 27.03.2021року та притягнення його до відповідальності не було надано позивачем ні до відповідача, ні до суду першої інстанції до моменту прийняття ним рішення по справі.

Крім того, звертає увагу, що з позовом до Богунського районного суду м. Житомир про стягнення страхового відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної транспортної пригоди, позивач звернувся 08.09.2021року.

05.11.2021 року Подільським районним судом м. Києва було відкрито провадження по справі №295/11872/21 та призначено справу до розгляду на 24 лютого 2022 року.

Рішення по справі №295/11872/21 Подільським районним судом м. Києва було прийнято 27 липня 2022 року, тобто з моменту ДТП (27.03.2021 року) до моменту прийняття рішенням судом пройшло 16 місяців.

За вимогами ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав в даному випадку для звільнення позивача від доказування, а отже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо стягнення страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За загальними положеннями ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Судом встановлено, що 27 березня 2021 року о 16 годині 45 хвилин в місті Житомирі по вулиці Покровській, 108 А, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки RENAULT SANDERO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився попереду, чим порушила п.п.12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. За вказаною подією інспектором взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР №016188 від 27.03.2021 відносно водія ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що позивач не має права на отримання страхового відшкодування, оскільки він не є власником транспортного засобу, якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень.

Однак, суд вірно зазначав, що стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14, правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 07.11.2018 року у справі №200/21325/15-ц.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, то він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Надаючи оцінку доказам, наданим сторонами на підтвердження правомірності вимог стягнення страхового відшкодування судом зазначено наступне.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі №902/320/17).

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 18.12.2019 року у справі №761/29966/16-ц.

За ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 розглянуто судом, суду сторонами не надано.

Суду не надано також доказів, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_2 27 березня 2021 року, була застрахована саме в АТ «СК «ARX».

Крім того, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що пошкодження транспортного засобу AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які досліджував оцінювач ОСОБА_4 (Акт № 064-21) 02 квітня 2021 року, були спричинені саме під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27 березня 2021 року.

З огляду на вказані вище норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав в даному випадку для звільнення позивача від доказування, а отже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: