Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/2147/23

пр. № 2-о/336/158/2023

м. Запоріжжя 14 березня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Лопаткіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просять видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

-заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 з постраждалими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

-заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

-заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис просять видати строком на 6 (шість) місяців

В судовому засіданні заявники та їх представник адвокат Лічман Ірина Іванівна підтримали викладені в заяві вимоги.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення заявників, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є її рідним сином ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_2 , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Заявники стверджують, що:

«Тривалий час , починаючи з 2022 року, ОСОБА_3 створив нам неможливі умови проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, тривалий час зловживає алкоголем та наркотичними речовинами. З початку 2022 року наше життя стало нестерпним.

Він систематично вчиняє щодо нас домашнє насильство, робить неможливим проживання з ним в одній квартирі.

В стані алкогольного та наркотичного спяніння веде себе неадекватно, стає агресивним, влаштовує свари, конфлікти із застосуванням ненормативної лексики, ображає , обзиває принизливими словами, погрожує фізичною розправою , штовхає , б`є руками , все це відбувається в присутності дитини.

Переважно все це відбувається у нічний час, після другої години ночі і продовжується до ранку.

Переслідує свою дружину- ОСОБА_2 , коли вона йде на роботу, не пускає її на роботу, перешкоджає їй зайти в громадський транспорт.

ОСОБА_3 тривалий час ніде не працює, відбирає гроші у матері та дружини, навіть у сина відібрав гроші в сумі 400 грн, які він збирав на свої потреби.

Систематично виносить із квартири речі, побутову техніку . Останнього разу- 27.02.2023 року виніс комп`ютер, якій дитині необхідний для навчання, намагався відібрати у дитини мобільний телефон, краде продукти, чим застосовує економічне насильство щодо нас.

Внаслідок такої поведінки ОСОБА_3 ми постійно знаходимся в стресовому стані, почуваємось в квартирі в небезпеці, вимушені переховуватись.

Таким чином, ОСОБА_3 створив нестерпну обстановку для нас».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення, про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Дійсно, працівниками поліції було винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_3 :

-20.01.2023 року терміновий заборонний припис № 297041 стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , яким строком на 1 добу заборонено в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства;

-06.02.2023 року терміновий заборонний припис № 310881 стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 , яким строком на 5 діб заборонено в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства та зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи;

-01.03.2023 року терміновий заборонний припис № 273281 стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , яким строком на 10 діб заборонено в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства та зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи;

-01.03.2023 року терміновий заборонний припис № 273292 стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 , яким строком на 10 діб заборонено в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства та зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи.

Натомість, самі по собі вищеперелічені термінові заборонні приписи за відсутності відомостей про їх порушення з боку кривдника не можуть свідчити про ймовірність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо заявників, оскільки суд не погоджується з твердженнями заявників про те, що такі термінові заборонні приписи стосовно заінтересованої особи свідчать про системний характер його дій щодо заявників, адже стосовно потерпілих припис виносився двічі.

При цьому, суду не були надані докази про судові рішення щодо невиконання якогось термінового заборонного припису заінтересованою особою.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п.6, 7,8 ч.1ст.1, п. 4 ч. 2 ст. 26, п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст.ст. 12,13, 60, 81,141,263,265,350-1-350-8 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави .

Визначення дати складання повного рішення 15.03.2023.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін