П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Гусоньки З. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2022 року, ухвалене суддею Данко В. Й., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування від 22.08.2007 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2007 року.

В даній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивач також зазначає, що 06 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду за актовим записом № 556. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 липня 2019 року у справі № 308/5390/19 даний шлюб було розірвано.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_2 і були зареєстровані у квартирі позивача, коли сторони проживали разом.

Щодо дитини ОСОБА_7 , то відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2021 року у справі № 308/7000/21 виключено відомості про особу ОСОБА_1 як батька з актового запису № 301 від 15 березня 2018 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді.

Після розлучення відповідачі у квартирі позивача не проживають уже більше двох років, про що свідчить відповідний акт від 15 жовтня 2021 року.

Позивач не підтримує жодних відносин з відповідачами та немає з ними зв`язку. Особисті речі відповідачів у квартирі відсутні. Ніякої участі в утриманні квартири відповідачі не приймають. Їх реєстрація у квартирі порушує численні права позивача, не дозволяє йому вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, негативно відображається на рахунках за комунальні послуги.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є належним способом захисту порушених прав.

З огляду на це, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2-7).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2022 року замінено Ужгородський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану на належну третю особу Службу у справах дітей Ужгородської міської ради (а.с.62-63).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.77-81).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що реєстрація відповідачів у квартирі позивача не дозволяє йому вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, порушує його право власності та призводить до негативних наслідків під час нарахування комунальних послуг. Судом першої інстанції не враховано, що відповідачі не є рідними дітьми позивача, а право користування його майном припинено після розірвання шлюбу. Відповідачі вселилися у квартиру в якості членів сімї власника і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Після розірвання шлюбу сторони спільним побутом не пов`язані, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.84-90).

У судове засідання в суді апеляційної інстанції сторони повторно не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. При цьому від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 отримав в дар 11/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 . В цілому цей житловий будинок складається з:

-житлового будинку під літ. А., Б, В житловою площею 157, 1 кв.м., загальною площею 264, 6 кв.м., вартістю 178 236 грн.;

-сараю під літ. Г вартістю 1989 грн.;

-сараю під літ. Д вартістю 584 грн.;

-котельні під літ. К вартістю 2646 грн.;

-огорожі з позн. 1 вартістю 926 грн.;

-споруди з позн. І вартістю 724 грн.

Право власності позивача ОСОБА_1 на 11/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 підтверджується договором дарування від 22.08.2007 року, витягом з державного реєстру правочинів, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб слідує, що по АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи:

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6

-ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позивач зазначає, що 06 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду за актовим записом № 556. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 липня 2019 року у справі № 308/5390/19 даний шлюб було розірвано.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_2 і були зареєстровані у квартирі позивача, коли сторони проживали разом.

Щодо дитини ОСОБА_7 , то відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2021 року у справі № 308/7000/21 виключено відомості про особу ОСОБА_1 як батька з актового запису № 301 від 15 березня 2018 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді.

До справи додано акт про не проживання осіб за місцем реєстрації від 15 жовтня 2021 року. З цього акту слідує, що за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 26 червня 2019 року, фактично не проживають ОСОБА_2 , 1981 р.н., ОСОБА_3 , 2001 р.н., ОСОБА_4 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2018 р.н., ОСОБА_5 , 2006 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н.

Акт додано у вигляді копії, оригінал у справі відсутній. В тексті акту зазначено про те, що вказані особи фактично не проживають у квартирі АДРЕСА_4 , у той час як позивач є власником 11/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , при цьому даних якої саме частини цього будинку, в матеріалах справи немає. Хто є власником іншої частини будинку також не вказується.

Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку колегія суддів констатує, що у справі відсутні належні та достатні докази того хто саме є власником будинку по АДРЕСА_2 в цілому або в тій чи іншій частині, а якщо в частині, то якої саме.

Згідно частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

За цих обставин, а також враховуючи недостатність доказів у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий

Судді