Постанова

Іменем України

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 723/5156/20

провадження № 61-2677св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Кам`янська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2021 року у складі судді Яківчика І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 січня 2022 рокуу складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Владичана А. І., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кам`янської сільської ради Чернівецької області (далі - Кам`янська сільська рада), яка є правонаступником Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1957 року вона та її родина користуються земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Рішенням Михальчанської сільської ради від 03 грудня 2020 року

№ 92-35/2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Цим же рішенням ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0005 площею 0,0834 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зазначала, що пункти 1, 1.1. рішення № 92-35/2020 є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства з тих підстав, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 5, частини третьої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», систематично та оперативно оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, однак вказане не було виконано.

Відповідачем порушено пункт 9 статті 118 ЗК України, згідно з яким орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Однак на момент прийняття оскаржуваного рішення Михальчанська сільська рада не отримувала погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки розробник проекту листом від 23 листопада 2020 року відкликав проект землеустрою на доопрацювання і назад проект не повертався.

Крім того, в оскарженому рішенні не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, не враховано, що при виготовленні проекту землеустрою межі земельної ділянки не були погоджені з сусідніми власниками та користувачами.

Кадастровий план земельної ділянки, який міститься в проекті землеустрою, також не відповідає статті 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме в описі меж відсутні кадастрові номери суміжних земельних ділянок, хоча земельна ділянка площею 0,0834 га з кадастровим номером :03:003:0005 межує із земельними ділянками площею 0,2976 га з кадастровим номером :03:003:0111 та площею 0,25 га з кадастровим номером :03:003:0385.

При передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 . Михальчанською сільською радою не враховано те, що цією земельною ділянкою користувалась позивачка та її родина більше тридцяти років, що підтверджується відповідним актом, і те, що вона звернулась до Михальчанської сільської ради із заявою щодо передачі їй у власність цієї земельної ділянки.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила визнати незаконним і скасувати пункти 1., 1.1. рішення Михальчанської сільської ради від 03 грудня 2020 року № 92-35/2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 січня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що позивачка не надала суду жодних документів, які б достовірно вказували, що їй чи членам її родини надавалась саме спірна земельна ділянка. Це свідчить про недоведеність позову в частині законності користування цією земельною ділянкою позивачкою чи будь-ким із членів її сім`ї чи родини. Наданий акт про те, що цією землею користувалась ОСОБА_1 чи інші особи, доданий до заяви від 23 листопада 2020 року про передачу їй земельної ділянки, яка вже належала ОСОБА_2 , не є належним і допустимим доказом передачі їй в користування цієї земельної ділянки.

Доказів того, що позивачка ініціювала розробку проекту землеустрою чи виготовлення інших правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку раніше, ніж це здійснив ОСОБА_2 , вона суду не надала.

Оскаржуваними пунктами 1, 1.1. рішення Михальчанської сільської ради від 03 грудня 2020 року № 92-35/2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» права позивачки не порушено. Зволікання із виготовленням і поданням на затвердження проекту землеустрою та розробленої земельної документації не свідчить про її добросовісну поведінку і наявність у неї інтересу щодо отримання в користування земельної ділянки. При цьому позивачка повинна була очікувати, що земельна ділянка, яку вона планує отримати у користування, у зв`язку з таким зволіканням може бути надана в користування або у власність іншій особі (особам), що й відбулося.

Аргументи учасників

Короткий зміст доводів касаційної скарги

У лютому 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення і постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі та її уточненій редакції ОСОБА_1 зазначає, що в оскарженому рішенні сільської ради вказано, що воно прийняте на підставі заяви ОСОБА_2 від 16 листопада 2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак лише за однією такою заявою неможливо затвердити проект землеустрою, який не додано до заяви.

Суди помилково вважали спірну земельну ділянку такою, що належить до комунальної власності, оскільки це спростовується наданим нею актом, підписаним 11-ма сусідами, про те, що вона і її сім`я користується цією земельною ділянкою ще з 1957 року, на ній насаджений сад, тобто наявне її майно. Суди не врахували, що розробник проекту землеустрою ФОП

ОСОБА_4 надіслав сільській раді лист з проханням повернути проект на доопрацювання у зв`язку з допущеними помилками при його розробці. При виготовленні проекту землеустрою межі земельної ділянки не були погоджені із сусідніми землевласниками.

Суди зробили помилковий висновок про те, що оскарженим рішенням ради не порушені її права, оскільки вона користується нею з 1957 року і подала заяву про передачу спірної земельної ділянки їй у власність.

Зміст відзиву

У червні 2022 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що доводи скарги висновків судів не спростовують. Посилання позивачки на відсутність під час прийняття оскарженого рішення ради проекту землеустрою у зв`язку з його відкликанням розробником є необґрунтованим, оскільки рада не повертала цей проект ФОП ОСОБА_4 , бо вважала його належним. Суди врахували докази, які стосуються погодження меж спірної земельної ділянки із суміжними землекористувачами - суміжними земельними ділянками є ділянки комунальної власності, а саме землі загального користування: прохід і проїзд.

Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що її сім`я користувалася спірною земельною ділянкою на законній підставі.

ОСОБА_2 є учасником війни, тому він має право на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва та огородництва. Оскаржене рішення сільської ради не порушує права позивачки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 205/7651/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 22 липня 2021 року у справі № 714/18/19, від 06 лютого 2019 року у справі № 346/2888/16-а, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Михальчанської сільської ради від 22 вересня 2020 року № 67-33/2020, прийнятим за заявою ОСОБА_2 від 27 серпня 2020 року, надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель запасу, житлової та громадської забудови, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно ОСОБА_2 розроблений ФОП ОСОБА_4 02 жовтня

2020 року, підписаний розробником, засвідчений печаткою розробника та погоджений експертом державної експертизи.

16 листопада 2020 року в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :03:003:0005 на АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта та витягу з Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка має остаточну площу 0,0834 га, цільове її призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:003:0005. Будь-які зауваження до проекту відведення відсутні. Обмеження у використанні ділянки не зареєстровані.

Рішенням Михальчанської сільської ради від 03 грудня 2020 року

№ 92-35/2020 (на підставі заяви ОСОБА_2 від 16 листопада 2020 року) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 , розташованої на АДРЕСА_1 , і надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0005, площею 0,0834 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У пункті «в» частини третьої статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 505/349/22 (провадження № 61-11706св22) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказано, що «обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки суду апеляційної інстанції порушують права ОСОБА_1 на захист його законного інтересу щодо оформлення права оренди на спірну земельну ділянку, яке залежить від правомірної поведінки уповноваженого державного органу. Судам при вирішенні аналогічних спорів слід враховувати, що подати позов до суду про захист свого законного інтересу може будь яка особа, яка звернулася до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду, залежно від істотних ознак кожної конкретної правової ситуації (зокрема, від добросовісності поведінки усіх зацікавлених осіб, обізнаності їх про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки тощо). Розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вважає, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції»».

У справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу безоплатної передачі із земель комунальної власності Михальчанської сільської ради ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0834 га з кадастровим номером :03:003:0005 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на АДРЕСА_1 , чим позивачка вважає порушеним своє право на набуття вказаної земельної ділянки у власність, оскільки вона і її сім`я користується цієї земельною ділянкою ще з 1957 року.

Установивши, що ОСОБА_1 не довела, що наданням ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки порушуються її права чи інтереси, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

При цьому суди обґрунтовано виходили з того, що наданий позивачкою акт

(а. с. 11), підписаний фізичними особами, про те, що вона та її родина використовувала спірну земельну ділянку під сад, не є доказом того, що їй ця земельна ділянка надавалася у користування чи власність. Звернення позивачки у листопаді 2020 року (після того як у вересні 2020 року

ОСОБА_5 вже було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою) із заявою про надання їй у власність тієї ж земельної ділянки лише підтверджує те, що ця земельна ділянка була юридично вільною, а в позивачки не було будь-яких прав на неї.

Посилання на те, що проект землеустрою на час його затвердження оспорюваним рішенням сільської ради від 03 грудня 2020 року був відкликаний, не вказують на незаконність оскарженого рішення, оскільки такий проект надавався на затвердження органу місцевого самоврядування і отримав позитивний висновок державної експертизи (а. с. 97-108).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина перша статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

З урахуванням необхідності врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 505/349/22 (провадження № 61-11706св22), колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар