Справа № 345/3888/21
Провадження № 22-ц/4808/28/23
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Кузів А.В..

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Люпи П.В.

представника ОСОБА_2 адвоката Горина В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського місьрайонного суду від 28 березня 2022 року, ухвалене в складі судді Онушканича В.В. в м.Калуші у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 травня 2021 року приблизно о 12 годині 45 хв в с. Боднарів Калуського району водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , здійснив ДТП з транспортним засобом «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що є у його власності. Постановою Калуського міськрайонного суду від 17.06.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно розрахунку розміру страхового відшкодування на підставі звіту №303/06/21 від 03.06.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП становить 221 113,16 грн. Страховою компанією «Просто-страхування» ОСОБА_3 на основі розрахунку розміру відшкодування виплачено страхове відшкодування у розмірі 122 123,16 грн. Так як сума страхового відшкодування не покриває повністю витрат на відновлювальний ремонт чи придбання іншого аналогічного автомобіля марки «Форд Мондео», з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача, щоб останній відшкодував різницю вартості відновлюваного ремонту. Таким чином, підлягає відшкодування в розмірі 98 990 грн (221 113,16 грн - 122 123,16 грн ). Крім того, вказує про відшкодування моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу у зв`язку із пошкодженням автомобіля йому довелося переживати душевні хвилювання та самостійно шукати шляхи вирішення даної проблеми. Також внаслідок спричиненої відповідачем ДТП була госпіталізована дружина позивача ОСОБА_5 та дочка, які на момент ДТП знаходились в автомобілі та ними перенесено психологічний стрес, а лікарем Калуської ЦЛР призначено амбулаторне лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 20 000,00 грн. Просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 98 990 грн матеріальної шкоди, заподіяну внаслідок ДТП, та 20 000 грн моральної шкоди й судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 березня 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 98 990 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1579 грн судового збору та 4409 грн витрат за надання правничої допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ліміт страхового відшкодування при виплаті майнової шкоди, не був вичерпаний, оскільки становив згідно страхового полісу 130000 грн. Крім того, страховик, здійснюючи виплату страхового відшкодування включає і виплату маральної шкоди, яка становить 5% від суми виплати страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Люпа П.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просять задовольнити подану ним скаргу.

Представник ОСОБА_3 адвоката Горин В.М. доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП встановлена постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2021 року, яка набула законної сили. Вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, тому суд приходить висновку, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 98 990,00грн. (221113,16 - 122123,16 грн) майнової шкоди. У зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП позивач змушений був змінити звичний спосіб життя, а саме і на даний час не має змоги користуватися власним автомобілем за браком коштів для його відновлення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер, глибину страждань, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача. Тому, виходячи з принципу розумності і справедливості дійшов висновку, що в цій частині позов необхідно задовольнити частково та стягнув з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 19.05.2021 о 12.45 год. в с. Боднарів по вул. Шевченка, 14 Калуського району відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Форд Мондео д.н.з. НОМЕР_2 ., який належить позивачу

Вину ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного ДТП встановлено постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2021 року (справа №345/2125/21), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та обрано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова суду набрала законної сили 29.06.2021 року (а.с.9).

Відповідно до звіту №303/06/21 від 03.06.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного на замовлення АТ «Просто-страхування» було встановлено, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 19.05.2021 року, становить 293 680,41 грн, а ринкова вартість цього автомобіля до пошкодження становить 221 113,16 грн, що підтверджується копією вказаного звіту та не оспорюється сторонами (а.с.15-29).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована АТ «Просто-Страхування» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 130 000 грн, розмір франчизи нуль гривень, з який було вплачено на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 122 123,16 грн, що підтверджується копією квитанції про отримання страхового відшкодування. Також зазначені обставини визнаються сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини завдавача шкоди.

Посилаючись в позовній заяві на те, що шкоду завдано відповідачами, позивач обґрунтовано вказує на те, що відсутність вини у завданні шкоди мають довести саме відповідачі. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач має довестифакти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Ухвалюючи рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 98 990 грн майнової шкоди, суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована АТ «Просто-Страхування» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 130 000 грн, з яких позивачу виплачено тільки 122 123,16 грн страхового відшкодування. Крім цього, судом не враховано, що відповідно до звіту №303/06/21 від 03.06.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного на замовлення АТ «Просто-страхування» було встановлено, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 19.05.2021 року, становить 293 680,41 грн, а ринкова вартість цього автомобіля до пошкодження становить 221 113,16 грн. Отже, залишкова вартість пошкодженого автомобіля, який залишився у позивача становить 72 567 грн ( 293 680,41 - 221 113,16 ).

Відтак, пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV та ст. 1194 ЦК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 18 546 грн ( 221 113 грн ринкова вартість КТЗ до пошкодження 72567 залишкова вартість пошкодженого автомобіля = 148 546 заподіяні збитки 130 000 грн ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну = 18 546 грн).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність за заподіяну шкоду пошкоження автомобіля у ДТП повинна нести страхова компанія, оскільки відповідачем не подано доказів, що ліміт відповідальності страховика покриває розмір заподіяної шкоди.

Крім того, страховик, здійснюючи виплату страхового відшкодування включає і виплату маральної шкоди, яка становить 5% від суми виплати страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Встановивши, що позивачу завдано майнову шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив правильний висновок, що це є підставою для відшкодування моральної шкоди, так як з вини відповідача, у зв`язку із пошкодженням автомобіля позивач переніс переживання, зазнав незручностей, змінився у сторону погіршення спосіб його життя.

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 рокуз відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінкаморальної шкодипо своєму характеру єскладним процесом,за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода з вини відповідача, суд першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Також суд відхиляє доводи апеляційно скарги, що страховик, здійснюючи виплату страхового відшкодування включає і виплату моральної шкоди, яка становить 5% від суми виплати страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, оскільки згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна в результаті дорожньо-транстпортної пригоди зазначеним законом не передбачено.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 98 990 грн майнової шкоди постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 18 546 грн ( вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень) матеріальної шкоди.

Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то судові витрати підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1942,17 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В частині стягнення моральної шкоди оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення в частині та ухвалює в цій частині нове, то й і проводить розподіл судових витрат.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 118 999 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227 000грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 березня 2022 року в частині стягнення 98 990 грн матеріальної шкоди скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 18 546 грн ( вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень) матеріальної шкоди та 405 грн судового збору.

Врешті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1942,17 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта