КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4286/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2016 року.

Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність порозуміння, спільних інтересів та поглядів на життя. Подружні відносини між сторонами припинені, станом на 2022 рік сторони не проживають однією сім`єю, спільне господарство не ведеться.

Примирення між позивачем та відповідачем вважає неможливим, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у звязку із чим просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 263 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, зокрема, що вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справи до розгляду іншої цивільної справи №757/13004/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним. Вважає, що розгляд та вирішення по суті справи №757/15454/22-ц про розірвання шлюбу є об`єктивно неможливим і залежить від вирішення справи №757/13004/21-ц про визнання шлюбу недійсним.

Крім того, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності. Так, апелянт зазначає, що позивач ввів суд в оману, вказуючи, що до неї підпадають застосуванню норми частини 2 статті 28 ЦПК України, де вказується, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не можу за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. На переконання відповідача позивачем не було долучено до позовної заяви документів, які б підтверджували неможливість для позивача, пов`язану зі станом здоров'я, виїхати до місця проживання відповідача або взагалі пересуватися за межі Печерського району м. Києва, як про це зазначалось представником позивача. З огляду на вказане, вважає, що дана справа підсудна Святошинському районному суду м. Києва, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу згідно частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

07 лютого 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського А.М. на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення справи, в якому останній зазначає, що він не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з участю в судовому засіданні у кримінальній справі, розгляд якої відбудеться в Житомирському апеляційному суді 15 лютого 2023 року о 10 год. 00 хв.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, що не з`явилися, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи у відповідності до частини 5 статті 130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 263, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 08 травня 2019 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Серії НОМЕР_1 .

Позивач в позовній заяві вказувала, що сторони шлюбні стосунки не підтримують з 2022 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, можливості зберегти сім`ю у сторін не має, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільної малолітньої дитини.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 21, частини першої статті 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом частини 3 статті 109 СК Українипередбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої цивільної справи №757/13004/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівський А.М. про зупинення провадження у даній справі ухвалою від 12 серпня 2022 року, суд першої інстанції встановив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року у цивільній справі № 757/13004/21-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 03.08.2022 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією судового рішення.

З огляду на наявність в матеріалах справи належним чином завіреної копії судового рішення із відміткою про набрання ним законної сили (а.с. 94-99), а також враховуючи, що представнику ОСОБА_1 - адвокату Соболівському А.М. строк на подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року у цивільній справі № 757/13004/21-ц було поновлено ухвалою Київського апеляційного суду лише 18 листопада 2022 року, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відмовляючи в задоволенні клопотання про зупинення провадження, суд першої інстанції не припустився порушень процесуального законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності.

Відповідно до положень частини 2 статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що зареєстроване місце проживання позивача є АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Із довідки МСЕК серія АВ № 0663875 вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи з відміткою «непрацездатна».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до іншого суду вірно зазначив, що долученими до матеріалів справи доказами підтверджується незадовільний стан здоров`я позивача (онкохвороба, стан після хіміотерапії, гормонотерапії та променевої терапії), наслідком чого є неможливість виїхати до місця проживання відповідача, що є підставою для застосування положень частини 2 статті 28 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що дана справа підсудна саме Печерському районному суду м. Києва.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про його розірвання, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає неналежними та такими, що не заслуговую уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN ANDOTHERSv. UKRAINE(Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана