Справа № 344/7492/15-ц
Провадження № 2/344/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 34 386,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.03.2015 року становить 748 595,00 грн. за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 34 386,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.03.2015 року становить 748 595,00 грн. за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 29.05.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №IFIU0GK00000356. Згідно вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 41 625,00 доларів США на термін до 29.05.2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку передбаченим договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач повинен сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу обумовлений кредит. Позичальник свої обов`язки виконував не належним чином, у зв`язку з чим має заборгованість, яка станом на 16.03.2015 року складає 34 386,54 доларів США, яка складається з:29 378,74 доларів США заборгованість за кредитом; 23 290,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 477,14 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 441, 70 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 440,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, а також штрафи відповідно до договору: 11,48 доларів США штраф (фіксована частина), 1636,91 доларів США штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просив задоволити позовні вимоги, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості 34 386,54 доларів США, що за курсом 21,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2025 року складає 748 595,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.05.2017 року по справі призначено судово-економічну експертизу (а.с.114, т.1).

20.10.2017 року ухвалою Івано-Франківського міського суду відновлено провадження у справі у звязку з надходженням із експертної установи повідомлення про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи. (а.с.123,т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.02.2021 року по справі призначено судово-економічну експертизу (а.с.15, т.3).

16.03.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі у звязку з надходженням із експертної установи повідомлення про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи. (а.с.24,т.3).

Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися вчергове, про причину неявки суд не повідомили, в метеріалах справи міститься численна кількість заяв про відкладення розгляду справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFU0GK00000356 (а.с.8-10, т.1).

Відповідно до п.1.1 та 1.2 договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений у п.7.1 договору. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за цим кредитним договором у передбачені ним терміни за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, яка емітована ПриватБанком.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 29.05.2007 року по 29.05.2037 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 31 500,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 10 125,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених пукатими 2.1.3., 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Для виконання договору банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та іншим платежам. Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком.

Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 16.03.2015 року у відповідача утворилася заборгованість перед банком у розмірі 34 386,54 доларів США. З яких, зокрема: 29 378,74 доларів США заборгованість за кредитом; 23 290,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 477,14 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 441, 70 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 440,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, а також штрафи відповідно до договору: 11,48 доларів США штраф (фіксована частина), 1636,91 доларів США штраф (процентна складова) (а.с.3-6 т.1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Відповідно до умов кредитного договору цільове призначення кредиту купівля квартири. Отже, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитний договір №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року є споживчим кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/1368315-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року (яка діяла на момент пред`явлення позову), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

За змістом пункту 2.3.3. зазначеного договору при виникненні кожної з наступних подій: зокрема, порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні порядку заміни предмета іпотеки, банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення; при цьому згідно статей 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник, зокрема, зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про направлення такого повідомлення та отримання його ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звернувшись до суду з цим позовом у травні 2015 року банк не мав права вимагати у відповідача дострокової сплати всієї суми кредиту.

За положенням статей 1049,1050 ЦК України банк не позбавлений права вимагати стягнення із позичальника сум, строк погашення яких настав на час пред`явлення позову.

Доводи представника відповідача у письмових поясненнях, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом не заслуговують на увагу.

Згідно з пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 556, пунктами 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації, зокрема і первинної, складеної в момент вчинення господарської операції, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунки заборгованості, виконані в автоматизованому режимі, та виписки з особового рахунку клієнта) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Окрім того, заперечуючи щодо вказаного розрахунку позичальник свого розрахунку не надав, ухвали призначення експертизи повертались без виконання.

Відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо у границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Встановлено, що з 26.10.2008 року банк змінив розмір відсоткової ставки з 10,08 % до 13,20 % річних. В матеріалах справи відсутні докази надсилання позичальникові у жовтні 2008 році письмового повідомлення про зміну процентної ставки.

Користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.2-252 т.2).

Таким чином, нарахування позивачем у період з 26.10.2008 року по 16.03.2015 року процентів за користування кредитом за ставкою 13,20% річних не ґрунтується на умовах кредитного договору та нормах чинного законодавства, на підставі чого, суд вважає, що до стягнення із ОСОБА_1 підлягає кредитна заборгованість, нарахована з 29.05.2007 року по 24.10.2008 із розміру відсоткової ставки 10,8% річних, що складає 50,38 доларів США, за період з 26.10.2008 року по 16.03.2015 року слід відмовити за необрунтованістю та недоведеністю.

Отже, розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 29 378,74 доларів США та нарахованими відсотками в сумі 50,38 доларів США підлягає стягненню із позичальника на користь банку.

Водночас, на думку суду, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими.

Кредитний договір №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , містить положення, яким, окрім іншого, передбачено сплату позичальником (пункт 7.1) винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Вказана винагорода зазначена у розрахунку як комісія.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10 травня 2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії.

В такому випадку не має значення вид комісії та згода позичальника на її встановлення.

Вирішуючи питання про стягнення неустойки, суд враховує таке.

Пунктом 4.1 кредитного договору від 29.05.2007 року передбачено, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Крім того, у пункті 5.4 кредитного договору визначено, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5%від суми позову.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штрафом, суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині в розмірі 11,48 доларів США та процентній складовій в розмірі 1 636,91 доларів США.

За таких обставин з позичальника на користь банку підлягають стягненню заборгованість у загальному розмірі 31 077,51 доларів США, з яких: 29 378,74 доларів США заборгованість за кредитом, 50,38 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 11,48 доларів США штраф (фіксована частина) та 1 636,91 доларів США штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша та друга статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 8416,40 грн.

З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 3 299,18 грн. ( 676 557,39 х 3654,00 / 748 595,54) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 128, 133, 141, 223, 247, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 34 386,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.03.2015 року становить 748 595,00 грн. за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року, стягнення судових витрат задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299, код 14360570) заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року в сумі 31 077, 51 доларів США, з яких: 29 378,74 доларів США заборгованість за кредитом, 50,38 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 29.05.2007 року по 24.10.2008 року, 11,48 доларів США штраф (фіксована частина) та 1 636,91 доларів США штраф (процентна складова), що за курсом 21,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2015 року складає 676 557 (шістсот сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк ( МФО 305299, код 14360570) 3 302,37 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 07.02.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.