Справа № 451/101/23 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/1851/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Львів

Справа № 451/101/23

Провадження № 22ц/811/1851/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Радехівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Радехові 23 травня 2023 року у складі судді Семенишин О.З., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди,-

встановив:

20 січня 2023 року адвокат Таргоній В.М. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу залізничного вокзалу у м. Броди поїзд скоїв наїзд на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм загинув на місці. В ході досудового розслідування, розпочатого за фактом настання цієї події, встановлено, що на ОСОБА_5 наїхав потяг №3001 у складі електровоза ВЛ-80 №122 під керуванням машиніста ОСОБА_6 , який слідував за маршрутом Здолбунів-Львів. Вказані обставини встановлено рішенням Радехівського районного суду Львівської області у справі №451/711/21 від 26 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року. Цими рішеннями встановлено, що між наїздом поїзда на ОСОБА_5 та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вкаслідок цієї події позивачі втратили батька, з яким мали тісні родинні відносини. Внаслідок смерті ОСОБА_5 позивачі позбавлені можливості отримувати від батька підтримку, моральну та майнову допомогу. Передчасна смерть батька стала психотравматичною подією для позивачів. Просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь кожного з позивачів в якості відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачів по 150 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржує АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 вантажний поїзд №3001, рухаючись за маршрутом Здолбунів-Львів у напрямку м. Львова, в голові якого був електровоз ВЛ-80 №122, під керуванням машиніста ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 , тягнучи 44 завантажених вантажних та 11 порожніх вантажних вагонів вагою 4104 тони, під час руху по колії №1 на 43 кілометрі 400 метрів застосував екстрене гальмування, чим смертельно травмував ОСОБА_5 , який, незважаючи на попереджувальні звукові сигнали та наближення поїзда, переходив залізничну колію справа наліво відносно напрямку руху. З постанови про закриття кримінального провадження №0000539 від 13 вересня 2018 року вбачається, що машиніст ОСОБА_6 побачив поблизу залізничної платформи м. м.Броди людину, яка рухалась справа в напрямку колії, та, з метою запобігання наїзду, застосував звуковий сигнал великої гучності і екстрене гальмування. Проте, проігнорувавши попереджувальні інформативні знаки та звукові сигнали, чоловік вийшов на залізничну колію, внаслідок чого сталося контактування передньою частино поїзда з людиною із наступним її травмуванням та загибеллю. Причиною настання смерті ОСОБА_5 є порушення ним п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Відповідно до висновку №54/2018 від 4 жовтня 2018 року проведеної судово-медичної експертизи на момент смерті ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у крові потерпілого виявлено етиловий спирт в кількості 0,63 проміле. Зазначає, що досудовим слідством вини працівників залізниці в настанні смерті ОСОБА_5 не встановлено. А також слідство прийшло до висновку, що до виникнення наслідку у вигляді загибелі людини в результаті наїзду поїзда призвели дії пішохода ОСОБА_5 , який при наближенні поїзда вийшов на залізничну колію на такій відстані, на якій машиніст ОСОБА_9 був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування. Посилається про відсутність у машиніста потяга технічних можливостей уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки зіткнення потяга вагою понад 4104 тони з пішоходом на залізничному полотні не залежало від машиніста. Стверджує, що машиніст не міг передбачити, що ОСОБА_5 , порушуючи Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України та ігноруючи звукові сигнали, вийде на залізничну колію на такій відстані, на якій машиніст буде позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування. Вважає, що потерпілий ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння. Зазначає, що визначений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 600 000 грн. не відповідає критеріям розумності та співмірності і є надмірним тягарем для відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що електровоз Серії ВЛ80к №122 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

З довідки №ТЧ-14-2/527 від 7 квітня 2021 року вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 12 липня 2005 року у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця», на посаді машиніста електровоза - з 26 серпня 2015 року по даний час.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2018 року, актовий запис №18.

Відповідно до довідки про причину смерті від 13 вересня 2018 року причина смерті ОСОБА_5 : «пішохід травмований при зіткненні з поїздом».

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою старшого слідчого СВ Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 31 грудня 2018 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000539 від 13 вересня 2018 року.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого о позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, (п.1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 наступила внаслідок порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно із постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого потрібно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким є електровоз. Позивачами у справі є діти загиблого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця».

Відсутність вини водія електровоза та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо розміру визначеної ним моральної шкоди, яка підлягає стягненню в користь позивачів.

При визначенні розміру моральної шкоди належить врахувати, що причиною смерті ОСОБА_5 є порушення ним п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». При цьому загиблий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Досудовим розслідуванням вини працівників залізниці в настанні смерті ОСОБА_5 не встановлено. Машиніст електровоза ОСОБА_6 був позбавлений можливості уникнути наїзду на пішохода.

Кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00539 від 13 вересня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального порушення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2020 року потерпіла особа, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями, створює небезпеку, яка унеможливлює відвернення негативних наслідків.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т.п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно із постановою Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи встановлене, з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, поведінку загиблого, апеляційний суд вважає, що з відповідача належить стягнути по 100 000 грн. моральної шкоди в користь кожного із позивачів (дітей загиблого). Відтак, оскаржуване рішення належить змінити.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь ОСОБА_2 (с. Грицеволя Червоноградського району Львівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 листопада 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк