Справа № 930/1436/22
Провадження № 22-ц/801/53/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С. М. в залі суду м. Немирів Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження,

у цивільній справі № 930/1436/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2018 рік. Від спільного проживання у шлюбі в них народилось дві дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після фактичного припинення сімейних стосунків діти проживають разом з позивачкою і перебувають практично на її матеріальному забезпеченні. З моменту розірвання шлюбу відповідач фактично самоусунувся від спілкування з дітьми, що негативно впливає на їхній розвиток, за останніх півроку взагалі не надає коштів на утримання дітей. Їй відомо, що відповідач офіційно ніде не працює, однак він вдруге одружився і, напевне, має можливість утримувати свою нову сім`ю, а відтак, і своїх дітей.

За наведених обставин просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до повноліття кожної із дітей, але не менше, чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.08.2022 року і до повноліття кожної із дітей, але не менше, чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання про судові витрати у справі. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дітей, тому з урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені статтею 182 СК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що таке рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права, відтак просить його в частині визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі змінити та стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень на кожну дитину, починаючи з 09.08.2022 року і до повноліття кожної із дітей, але не менше, чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 182, 184 СК України щодо обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, зокрема не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження необхідності сплати на утримання дітей аліментів в розмірі 2 500 грн на кожну дитину, не з`ясував прав та обов`язків сторін, не встановив розмір середньомісячних витрат на дітей, їх потреби, не взяв до уваги матеріальний стан відповідача, наявність у нього іншої сім`ї та утриманців, не врахував його щомісячні витрати. Зазначив, що ним неодноразово заявлялося, що він не відмовляється від утримання своїх неповнолітніх дітей, але через введення в Україні воєнного стану втратив роботу та стоїть на обліку в Немирівській філії Вінницького обласного центру зайнятості як безробітний, і на день звернення позивачки із позовом, так і на сьогоднішній день не має постійного джерела доходу. Крім того, 10.06.2022 він створив нову сім`ю із ОСОБА_5 , переїхав до міста Вінниці та орендує квартиру, сплачуючи за оренду житла 4 700 грн щомісяця. Отже призначення судом першої інстанції аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, ставить його у важке матеріальне становище, оскільки він фізично не зможе виконувати рішення суду через відсутність необхідного заробітку.

Позивачка ОСОБА_1 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Також не зверталася до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. А згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 05 жовтня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 117.

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Немирівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 41, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Немирівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 7 (а. с. 5, 6).

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено статтею 183 СК України.

Частиною першою статті 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років із з 01 січня 2022 року установлено в розмірі 2 618 гривень, з 01 липня 2022 року 2 744 гривні, а з 01 грудня 2022 року відповідно 2 833 гривні.

У пункті 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже, за змістом вказаних норм права, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, виходячи з положень статей 180, 184 СК України дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітніх дітей.

З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Визначаючи розмір аліментів на дітей в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, та встановив, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу саме у такому розмірі.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( стаття 76 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує ту обставину, що відповідач на даний час офіційно непрацевлаштований та стоїть на обліку в Немирівській філії Вінницького обласного центру зайнятості як безробітний, що підтверджується відповідною довідкою, і на день звернення позивачки із позовом, так і на сьогоднішній день не має постійного джерела доходу (а. с. 26). Крім того, 10.06.2022 він створив нову сім`ю із ОСОБА_5 , переїхав до міста Вінниці та орендує квартиру, сплачуючи за оренду житла 4 700 грн щомісяця, про що свідчить копія договору оренди квартири у фізичної особи від 01.07.2022 (а. с. 23-25), про що відповідач вказав у суді першої інстанції.

У свою чергу відповідач в суді першої інстанції не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей в сумі по 2 000 гривень на кожну із дітей, однак вказував на відсутність коштів на їх сплату. Проте позивачу необхідно довести суду, що платник аліментів має можливість сплачувати більшу суму, а дитина потребує саме такої збільшеної підтримки з боку платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів суд не з`ясував питання фактичного розміру доходу відповідача на час розгляду справи, обмежившись посиланням на можливість сплачувати ним аліменти в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину.

Усупереч вимогам статті 81 ЦПК України доказів того, що відповідач отримує дохід, який є достатнім для сплати аліментів у визначеному розмірі на дітей, позивачкою не надано.

Отже визначений судом першої інстанції розмір аліментів на неповнолітніх дітей є необґрунтованим.

Суд наголошує, що відповідно до норм СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, покладено на обох батьків.

З урахуванням наведеного, положень статей 180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дітей обома батьками, розмір присуджених до стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей необхідно зменшити до 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до повноліття кожної із дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із огляду на вищевикладене, відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи щомісячний розмір твердої грошової суми аліментів на кожну дитину з 2 500 грн. до 2 000 грн.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі про стягнення аліментів, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України), становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже відповідно до положень пункту першого частини шостої статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року в частині розміру присуджених аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і до повноліття кожної із дітей, але не менше, чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник