Провадження № 2/756/680/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою від 19.01.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву про проведення судового засідання, призначеного на 09.01.2023 за його відсутності

Представник відповідача - ТОВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Частиною першій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник.

Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Так, ПрАТ «Страхова компанія ЮНІВЕС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «СК КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути в порядку суброгації виплачене страхове відшкодування з відповідача ОСОБА_1 у сумі 16 040,39 грн.; з ТДВ «СК КИЇВ РЕ» - 99 000,00 грн.; а також суму судових витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційності спору у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір між двома господарюючими суб`єктами (страховими компаніями) повинен бути вирішений за правилами іншого судочинства (господарського), оскільки солідарне стягнення із заподіювача шкоди та страховика за встановлених судом обставин є неможливим.

За таких обставин та з мотивів, передбачених указаними нормами матеріального та процесуального права, наявні підстави для закриття провадження у справі, адже спір між юридичними особами не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 року у справі № 515/425/20 де позивачем - юридичною особою було заявлено вимоги про стягнення з фізичної особи та юридичної особи майнової шкоди.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, суд робить висновок про те, що спір у даній справі між ПрАТ «Страхова компанія ЮНІВЕС» та ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції суду господарської юрисдикції.

За наведених обставин провадження в частині позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія ЮНІВЕС» до ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Разом з тим, враховуючи характер спірних правовідносин, зміст прав та обов`язків кожного з учасників у правовідносинах по страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючись положеннями ч. 3 ст. 53 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність залучення ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» до участі у справі у якості третьї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки вказаної юридичної особи як страховика відповідача ОСОБА_1 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Керуючись ст.ст. 53, 255, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрити.

Залучити Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ» до участі у справі у якості третьї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Визначити третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання пояснень на позовну заяву, які повинні відповідати вимогам ч.ч. 3-6 ст. 178 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха