Провадження № 2/369/740/23
26.09.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєва І.О.,
за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
На підставі викладеного, позивач просив суд:
стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 36 401,25 доларів США, а саме: сплачені за Попереднім договором грошові кошти у розмірі 30 362,44 доларів США та 3% річних у розмірі 6 038,81 доларів США, а також сплачений судовий збір.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Призначено підготовче провадження у справі.
12.10.2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України, в якій позивач заявляє про збільшення позовних вимог у частині ціни позову у національній валюті та визначає її у розмірі 1 331 142, 75 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2022 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів.
В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача - адвокат Кононець С.П подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав з урахуванням збільшення позовних вимог у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом було встановлено, що 26.10.2013 року ОСОБА_2 (Продавець) від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої Ступаченко Н.В., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 24.10.2012 року та зареєстровано у реєстрі за №465 (Представник продавця) уклав з ОСОБА_1 (Продавець) Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири у порядку та на умовах, передбачених відповідно попереднім та основним договором.
Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Тріфоновою Т.А. та зареєстровано в реєстрі за номером 849.
Як убачається з п.1 Попереднього договору сторони зобов`язалися у майбутньому, в обумовлений в п.3.3 цього Договору строк, укласти Договір купівлі-продажу квартири та належним чином оформити право власності на квартиру у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до пункту 1.2. попереднього договору нерухомим майном є квартира номер АДРЕСА_1 , складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею 45,2 (сорок п`ять цілих та дві десятих) кв. м. (з урахуванням лоджії).
Згідно з пунктом 2.1. Попереднього договору загальна вартість квартири становить 379 896, 96 грн, що на день укладення попереднього договору є еквівалентом 46 556,00 доларів США за комерційним курсом станом на 26.10.2013 року
Згідно з пунктом 2.2 Попереднього договору до підписання Основного договору, в рахунок майбутніх за Основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Покупець сплачує загальну вартість квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 грн, що є еквівалентом 46 556,00 доларів США за комерційним курсом станом на 26.10.2013 року наступним чином: до підписання цього Попереднього договору Покупець передав, а Продавець отримав грошові кошти в сумі 113 970, 72 грн , що є еквівалент 13 967, 00 дол. США за комерційним курсом станом на 26.10.2013 року.
Відповідно до п. 3.3. Попереднього договору сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься не пізніше 26.10.2014 року.
Відповідно до п. 5.6 попереднього договору у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати Квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів.
Відповідно до Інформаційної довідки № 231424433 від 06.11.2020 13:26:18 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого - за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 грошові кошти відповідно до Актів прийому передачі грошових коштів від 29.01.14 року в розмірі 8 147, 25 доларів США, від 29.04.14 року у розмірі 81 500, 00 грн, 21.10.14 року 6 450,00 грн, 11.11.14 року 7 050,00 грн., від 24.12.14 року 6 974,00 грн, від 29.01.15 року 6 390,00 грн, 26.02.15 року - 6700,00 грн, від 26.03.15 року 7 000,00 грн, 27.04.15 року 5 945,00 грн, 08.06.15 року 7 000,00 грн, 23.07.15 року 14 000,00 грн, 04.09.15 року- 7 000,00 грн, 14.10.15 року 7 000,00 грн. Всього 33 736,04 дол. США.
Відповідно до вимоги ОСОБА_1 від 29.10.2020 року надісланої на адресу ОСОБА_2 , Позивач вимагала невідкладно повернути сплачені нею грошові кошти в порядку, передбаченому п.5.6. Попереднього договору купівлі- продажу квартири від 26.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Тріфоновою Т.А. та зареєстровано в реєстрі за номером 849 шляхом перерахування 24 9281, 75 грн та 7332, 52 дол. США.
Як убачається з листа ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від 01.08.2018 року станом на 20.09.2016 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті залишку вартості квартири у розмірі 15 494, 29 доларів США. Оскільки Основний договір купівлі-продажу неукладений, а зобов`язання за Попереднім договором квартири від 26.10.2013 року припинені, правові підстави знаходження Позивача у спірній квартирі відпали.
Відповідно до листа ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від 07.08.2018 року убачається, що договірні правовідносини, які випливали з Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2013 року припинені відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України, оскільки Основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений в строк до 26.10.2014 року, як було передбачено п.3.3 Попереднього договору. Тобто, оплатити вартість квартири згідно договірних відносин Позивач мала змогу виключно до 26.10.2014 року і оскільки дана умова договору ОСОБА_1 не виконана, в подальшому у неї залишився лише обов`язок звільнити квартиру.
Листом від 15.08.2018 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що скільки станом на 26.10.2014 року нею не були сплачені кошти згідно з Попереднім договором в повному обсязі, чим порушені договірні зобов`язання, це й стало причиною не укладення Основного договору купівлі-продажу квартири, тобто Основний договір не був укладений саме з вини покупця. У п.5.6. Попереднього договору сторони погодили про те, що у разі односторонньої відмови Покупця від укладення Основного договору неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10 % від суми одержаних коштів. Враховуючи те, що ОСОБА_1 сплачені кошти за квартиру в розмірі 345 742 (триста сорок п`ять тисяч сімсот сорок дві) грн. 51 коп, саме ця сума підлягає поверненню на підставі п.5.6. Попереднього договору, за відрахуванням 10% - 34 574,25 грн, а саме: 311 168 (триста одинадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 26 коп, які власник квартири - ОСОБА_2 не заперечує повернути покупцю. Повернення грошових коштів в сумі 913 702 грн. 36 коп. ні Попереднім договором, ні Законом не передбачено.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Як встановлено судом, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.
За умовами зазначеного Попереднього договору сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься не пізніше 26.10.2014 року.
Позивач, в свою чергу, на виконання вищезазначеного Попереднього договору сплатив відповідачу авансові платежі на загальну суму 33 736, 04 грн.
Як убачається з матеріалів справи, Основний договір не був укладений з вини Позивача (Покупця).
У порядку, передбаченому п.5.6 Попереднього договору Позивач направив поштою на адресу Відповідача вимогу від 29.10.2020 року про односторонню відмову від попереднього договору та повернення коштів.
Відповідно до п. 5.6 попереднього договору у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати Квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів.
Так, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.
При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору.
В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Вказане положення зазначене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року Справа № 373/2054/16-ц.
Водночас попереднім договором не передбачено строк повернення коштів, сплачених у рахунок авансу за договором купівлі-продажу квартири.
Разом з тим, суд враховує, що основний договір Сторони не уклади з вини Покупця (Позивача), що не заперечувалось ним у позовній заяві.
П.5.6. Попереднього договору передбачено, що у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати Квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів.
А відтак повернути кошти Відповідач повинен був з моменту отримання повідомлення Позивача про відмову від укладення основного договору або з моменту отримання вимоги про повернення коштів.
Як убачається з матеріалів справи вимога про повернення коштів була направлена Позивачем на адресу Відповідача 29.10.2020 року, тому строк з якого Відповідач мав повернути кошти Позивачу розпочинається з 30.10.2020 року і саме з цього дня ОСОБА_1 має право на нарахування 3 % річних. Кількість календарних днів з 30.10.2020 року по 20.07.2021 року становить 254 календарних днів .
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 9 905,95 грн
Керуючись ст.ст. 76,81, 141, 258-259, 263-265, 268 ,354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 на кошти у розмірі 30 986 (тридцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 48 центів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 9 905 ( дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять) грн, 95 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ., адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7
Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 .
Суддя І.О. Фінагеєва