УХВАЛА

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 752/3930/22

провадження № 61-15871ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконними та скасування наказу та рішення наглядової ради,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу в.о. голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Єрмакова С. О. від 20 грудня 2021 року № 2147-к «Про обмеження прав доступу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 »; визнання незаконним та скасування наказу в.о. голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Єрмакова С. О. від 24 грудня 2021 року № 2174-к «Про продовження обмеження прав доступу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 », визнання незаконним та скасування наказу в.о. голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Єрмакова С. О. від 20 січня 2022 року № 67-к «Про продовження обмеження прав доступу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 »; визнання незаконним та скасування рішення наглядової ради АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 16-17 грудня 2021 року, оформлене протоколом № 29 з питань порядку денного № 34 щодо службового розслідування щодо можливого недодержання працівниками департаменту комплаєнс-контролю процедури системи управління ризиками та контролю за дотриманням норм (комплаєнс) банку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» судові витрати на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року задоволено частково.

Апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року залишено без задоволення.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року змінено, зменшено розмір витрат на правову допомогу з 30 000,00 грн до 15 000,00 грн.

15 травня 2023 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подало до Київського апеляційного суду заяву про компенсацію судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 365 686,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у апеляційному суді, зазначаючи, що це є попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

31 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Галич І. Л. про підтвердження розміру судових витрат, в якій зазначено, що на представництво інтересів відповідача у апеляційному суді адвокати АО «Екво» витратили 40,6 годин, зокрема на правовий аналіз апеляційної скарги ОСОБА_1 , підготовку відзиву на апеляційну скаргу, підготовку заперечень на клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, на правовий аналіз пояснень позивача та підготовку клопотання про залишення їх без розгляду, юридичний аналіз нових доказів ОСОБА_1 та участь у судових засіданнях, тому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача 354 532,59 грн.

25 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на його користь 44 500,00 грн витрат на професійну допомогу.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу залишено без задоволення.

Заяву АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В решті вимог заяви відмовлено.

30 жовтня 2023 року Галич І. Л. , яка діє від імені АТ «Державний експортно-імпортний банк України», засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суд від 01 листопада 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у вказаній справі, оскільки справа є малозначною.

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у вказаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про відсторонення від роботи на період службового розслідування. Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконними та скасування наказу та рішення наглядової ради.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров