Справа № 591/4141/22
Провадження № 2/591/2022/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

представника позивача Лисенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, -

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги обґрунтовує тим, що надає послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу, який проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 , зареєстрована одна особа ОСОБА_1 (з 08 серпня 2003), з 08 лютого 2009 року по 19 квітня 2019 року було зареєстровано дві особи ОСОБА_1 та син відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В квартирі відповідача не встановлено лічильники води, тому нарахування за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення проводяться за нормами водоспоживання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.04.1999 р. № 172 норма водоспоживання АДРЕСА_2 складає 210 л на добу на 1 особу.

З 08 лютого 2009 року по 19 квітня 2019 року нарахування здійснювалося на 2 зареєстровані особи.

З 20 квітня 2019 року по 31 липня 2022 року нарахування здійснювалося на 1 зареєстровану особу.

Відповідач від наданих послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, частково їх сплачував, унаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується обіговою відомістю.

Сам по собі факт відсутності договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань по оплаті за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Тому відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за фактично надані послуги.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Між сторонами по справі встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Не сплачуючи кошти за отримані послуги, дії відповідача призвели до утворення заборгованості, яка за період з 01січня 2010 року по 31 липня 2022 року складає 16464,16 грн., що підтверджується карткою платника особового рахунку НОМЕР_1 (обігова відомість за період з 01січня 2010 року по 31 липня 2022).

Розрахунок заборгованості: загальна заборгованість станом на 31 липня 2022 року - 17 470,12 грн.

Сальдо на початок періоду на 01 січня 2010 року - 1005,96 грн.

17470,12-1005,96=16464,16 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01січня 2010 року по 31 липня 2022 року суму 16464,16 грн. та 2481 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2022 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 05 грудня 2022 року об 11 год. 00 хв.

05 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 18 січня 2023 року 09 год 00 хв. у зв`язку з клопотанням відповідача.

15 грудня 2022 року від відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. В позові зазначено, що позивач опублікував індивідуальний договір про надання послуг 09 лютого 2022 року, тобто набирає чинності він через 30 днів, а позивач стягує кошти чомусь з 01 січня 2010 року, не довівши факту публікації договору, чи надіслання договору позивачу. Відповідач заявляє про застосування строку позовної давності та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.49-51).

28 грудня 2022 року від представника позивача КП «Міськводоканал» Сумської міської ради надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що індивідуальний договір 09 лютого 2022 року розміщено на веб-сайті виконавця послуг - КП «Міськводоканал» Сумської міської ради у вільному доступі та у спосіб, що забезпечує ознайомлення зі змістом цього договору кожного індивідуального споживача, що отримує та звертається до виконавця, для отримання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення.

Щодо причин пропуску строків позовної давності, зазначає, що позивач внаслідок скрутного матеріального становища, не маючи достатніх грошових коштів на сплату судового збору для своєчасного звернення до суду, обмежувався попередженням злісних неплатників в усній та письмовій формі, шляхом направлення боржникам з квитанціями попереджень та претензій. Крім того, позивачем постійно велась роз`яснювальна робота серед боржників, неодноразово через засоби масової інформації, радіомовлення, міську пресу адміністрація підприємства зверталася до споживачів з проханням сплатити заборгованість за комунальні послуги. Також вказує на запровадження на території України карантину, воєнного стану. За таких обставин просить суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, поновивши його та захистивши порушене право позивача.

Зважаючи на об`єктивні перешкоди, які існували для позивача щодо звернення до суду у проміжок часу з 12 березня 2020 року є підстави для поновлення позовної давності у частині позовних вимог про стягнення заборгованості з 01 квітня 2017 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 55-58).

В зазначене судове засідання з`явилася представник позивача, яка підтримала заявлений позов.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою міського єдиного інформативно-розрахункового центру №96/1630 від 08 вересня 2022 року (а.с.20).

Між сторонами по справі встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Не сплачуючи кошти за отримані послуги дії відповідача призвели до утворення заборгованості, яка за період з 01 січня 2010 року по 31 липня 2022 року складає 16464,16 грн. Вказані факти підтверджуються обіговою відомістю о/р 42037 (а.с.8-17).

10 березня 2017 року та 29 вересня 2021 року КП«Міськводоканал» Сумської міської ради зверталося до Зарічного районного суду м. Суми з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2019 року по справі №591/1209/17 скасовано судовий наказ від 23 березня 2017 року, що виданий Зарічним районним судом м. Суми за заявою КП «Міськводоканал» Сумської міської ради про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.18).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2022 року по справі №591/7034/21 скасовано судовий наказ від 08 жовтня 2021 року, що виданий Зарічним районним судом м. Суми за заявою КП «Міськводоканал» Сумської міської ради про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 21).

Стороною позивача надано суду типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 07 лютого 2022 року, затверджений постановою КМУ від 05 липня 2019 року № 690 (а.с.21-24).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Також в постанові Великої Палати Верховного суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 міститься правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила), передбачено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Пунктами 18, 20, 21 Правил визначено, що внесення плати за надані послуги у разі відсутності засобів обліку води і теплової енергії споживачем не пізніше 20 числа місяця відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 1996 року «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади і виконавчих органів місцевих рад по регулювання цін (тарифів)» передбачено, що розмір тарифу і порядок його використання затверджуються обласною державною адміністрацією. Тарифи встановлюються на основі висновків Департаменту житлово-комунального господарства і енергетики, Департаменту економіки і комунального майна, на основі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».

Підпунктом 1 пункту 29 Правил, пунктом 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

З огляду на вказане, заперечення відповідача щодо відсутності договірних відносин з позивачем, суд не приймає до уваги.

Зі змісту позову, поданому до суду 12 вересня 2022 року, вбачається, що позивачем порушено питання про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2010 року по 31 липня 2022 року в сумі 16464 грн. 16 коп.

Відповідач у відзиві на позов по суті спору вказував, крім іншого, про те, що вказані позовні вимоги заявлені поза строком позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу ч. 2 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

В обіговій відомості, наданій позивачем, в графі «сплачено» жодного платежу не відображено, тому не можна вважати, що заборгованість в такий спосіб визнавалась відповідачем, а відтак й що строки якимось чином переривались діями останнього.

Між тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-IX, що набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Карантин в Україні у зв`язку з поширенням коронавірсуної хвороби вперше введено постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року з 12 березня 2020 року, та з того часу він продовжується до теперішнього часу.

Відтак, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 02 квітня 2020 року призупинились.

Станом на 02 квітня 2020 року в межі трирічної давності входить останнє щомісячне нарахування, датоване квітнем 2017 року.

Станом на 02 квітня 2020 року спливла позовна давність за вимогами за період з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2017 року, а за вимогами з 02 квітня 2017 року її строк продовжується на строк дії карантину.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в межах позовної давності за період з 02 квітня 2017 року по 31 липня 2022 року в розмірі 15303 грн. 27 коп., відмовивши Комунальному підприємству «Міськводоканал» Сумської міської ради у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в іншій частині.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути пропорційно до задоволеним позовним вимогам на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1463 грн. 79 коп. (59% від суми сплаченого судового збору 2481 грн. 00 коп.).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість по оплаті за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в сумі 9877 грн. 70 коп. та судовий збір в розмірі 1463 грн. 79 коп.

В іншій частині позовних вимог комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради, місце знаходження: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлене 27 січня 2023 року.

Суддя А.П.Сидоренко