провадження № 22-ц/824/1518/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив зобов`язати Державну організацію (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поновити строк на відповідне включення (вразі необхідності) та включити громадянина України ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» як кредитора на підставі Договору №300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року, Договору дарування грошових коштів від 10 вересня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої КДНК Зубченко Л.С. за №1976, на частину вкладу у розмірі 9500 доларів США; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 9 500 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений Договір № 300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_4 розмістила у Банку вклад у розмірі 17 471 доларів США строком з 04 червня по 04 листопада 2014 року. В подальшому між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладений Договір дарування грошових коштів від 10 вересня 2015 року, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої КДНК Зубченко Л.С. за № 1976, за умовами якого частина вкладу у розмірі 9 500 доларів США передана у дар ОСОБА_1 . Позивач неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами, у яких заявляв свою вимогу про виплату вкладу, однак, правовий статус позивача невизначений, ані, як вкладника, ані, як акцептованого кредитора. Крім того, останній вважає, що відповідно до законодавства, пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Оскільки такою особою згідно офіційних даних є саме ОСОБА_3 , позивач був змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення на його користь сум, належних йому на праві власності.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови зобов`язати Державну організацію (установи, закладу) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поновити строк на відповідне включення (вразі необхідності) та включити громадянина України ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» як кредитора на підставі Договору №300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року, Договору дарування грошових коштів від 10 вересня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої КДНК Зубченко Л.С. за №1976, на частину вкладу у розмірі 9500 доларів США через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції фактично розглянув виключно другу позовну вимогу до ОСОБА_3 , повністю ухилившись від розгляду першої позовної вимоги до Фонду гарантування вкладів про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Із рішення також слідує, що суд взагалі не досліджував конкретні доводи позову в цій частині та розглянув справу поверхнево. ОСОБА_1 неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду із заявами, у яких ясно заявляв свою вимогу про виплату вкладу, що є нічим іншим, як вимога кредитора у розумінні ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також, у встановлений законом строк позивач в будь-якому разі фактично звернувся із такою вимогою, пред`явивши позовну заяву у справі №826/137/16 щодо суми вкладу 9 500 доларів США (що відбулося наприкінці грудня 2015 року - тобто, безумовно, у 30-денний строк з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії). Таким чином, у розумінні ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_1 вже неодноразово подана вимога як кредитора Банку за Договором №300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року в сумі 9 500 доларів США. У своїй постанові від 06 лютого 2020 року у справі №826/137/16 Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду підкреслив, що ОСОБА_1 внаслідок укладення договору дарування грошових коштів набув статусу кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та не позбавлений права заявити свої вимоги до банку саме як кредитор відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, ОСОБА_1 є законним кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтвердила вища судова інстанція України у справі №826/137/16, що проігноровано судом першої інстанції. Навіть якщо виходити з того, що строк на звернення з вимогами акцептованого кредитора пропущений, він в будь-якому разі пропущений з поважних причин та підлягав поновленню відповідачем-1.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що Фонд гарантування є належним відповідачем. Відповідач також вказує, що позовна заява не містить доказів звернення позивача з кредиторськими вимогами в межах 30-денного строку, враховуючи те, що договір дарування грошових коштів було укладено 10 вересня 2015 року. Приписами ч. 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Відповідач посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №910/15373/17 та вказує про те, що 30-денний строк на прийняття вимог банку є граничним та поновленню чи продовженню не підлягає, а вимоги, заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними у будь-якому випадку. Вказує, що заявлена позовна заява є неефективним способом захисту в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, адже імперативними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко встановлений строк пред`явлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується.

У відзиві на апеляційну скаргу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказує про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, доводи викладені в ній є такими, що не узгоджуються з дійсними обставинами справи та не співвідносяться з приписами чинного законодавства України. Вказує, що кредиторські вимоги приймались уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року (з дня початку процедури ліквідації банку). В матеріалах справи відсутні докази заявлення позивачем про свої кредиторські вимоги в зазначений період. В той же час, даний строк є пересічним і Закон не передбачає можливості його поновлення. Відповідач також зазначає, що позивачем невірно визначений суб`єктний склад сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 04 червня 2014 року між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір №300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_4 розмістила у Банку вклад у розмірі 17 471 доларів США строком з 04 червня по 04 листопада 2014 року.

10 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладений Договір дарування грошових коштів, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої КДНК Зубченко Л.С. за № 1976, за умовами якого частина вкладу у розмірі 9 500 доларів США передана у дар ОСОБА_1 .

Постановою НБУ від 34/БТ від 19 січня 2015 року віднесено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії проблемних.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Постановою НБУ № 898 від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до постанови Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2018 року.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 листопада 2017 року № 5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки до 17 грудня 2019 року включно.

Відомості про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку були опубліковані в газеті «Голос України» 23 грудня 2015 року за №242 (6246).

Кредиторські вимоги приймались уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року.

27 листопада 2015 року, 18 грудня 2015 року ОСОБА_1 звертався до Уповноваженої особи Фонду АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» із заявами, у яких заявляв свою вимогу підтвердити чи спростувати наявність його прізвища у списках вкладників банку та про переоформлення вкладу на його ім`я (т. 1 а.с , 26, 32). 04 грудня 2015 року ОСОБА_4 зверталася до Уповноваженої особи Фонду АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» із заявою про перерахунок частини її вкладу на поточний рахунок її чоловіка ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 27)

Відповідями від 19 жовтня 2015 року, 19 жовтня 2015 року, 08 грудня 2015 року, тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомлено ОСОБА_1 , що подання до Фонду заяв на виплату коштів за договорами банківського рахунку та за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до введення та під час тимчасової адміністрації у Банку, законодавством не передбачено. За такими договорами виплати коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у справі №826/137/16, у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання внести позивача до загального Реєстру вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду України від 14 березня 2017 року постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у справі №826/137/16 залишена без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №826/137/16 судові рішення попередніх інстанцій залишені без змін.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до положень ч.1, п.1 ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

При цьому, п.1 ч.6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 36 Закону, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Положеннями ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ч. 1-4, 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Як у редакції після набрання чинності 16 вересня 2017 року так і у чинній редакції, нормами Положенням про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються № 3711, не встановлено інших підстав внесення змін та пропозицій щодо внесення змін, а також, не передбачено позачергове задоволення вимог кредиторів. Не містить таких положень й спеціальний законодавчий акт - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року переглядається в частині відмови зобов`язати Державну організацію (установу, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поновити строк на відповідне включення (вразі необхідності) та включити громадянина України ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» як кредитора на підставі Договору №300937/33559/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) від 04 червня 2014 року, Договору дарування грошових коштів від 10 вересня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої КДНК Зубченко Л.С. за №1976, на частину вкладу у розмірі 9500 доларів США.

Заявляючи позовні вимоги в цій частині позивач вказував про те, що він неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами, у яких заявляв свою вимогу про виплату вкладу, однак, правовий статус позивача невизначений, ані, як вкладника, ані, як акцептованого кредитора.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у визначений законом строк, тобто з 23 грудня 2015 року до 21 січня 2016 року звертався до уповноваженої особи з вимогами включити його до реєстру акцептованих вимог кредиторів як кредитора.

З наданих позивачем звернень до Уповноваженої особи Фонду AT «Банк «Фінанси та Кредит» (т. 1 а.с. 26, 32, 27) не вбачається, що позивачем поставлена вимога про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів як кредитора. Крім того зазначені звернення здійснені не у визначений законом строк, а саме до того, як уповноважена особа фонду розпочала прийом вимог кредиторів, тобто до 23 грудня 2015 року.

Оскаржуючи рішення в суді апеляційної інстанції, позивач також посилався на постанову Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №826/137/16, де колегія суддів підкреслила, що ОСОБА_1 внаслідок укладення договору дарування грошових коштів набув статусу кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та не позбавлений права заявити свої вимоги до банку саме як кредитор відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, статус ОСОБА_1 як кредитора банком не оспорюється. При цьому, у період з 23 грудня 2015 року (початку процедури ліквідації банку) по 21 січня 2016 року позивачу необхідно було звернутися з кредиторською вимогою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит». Однак, у вказаний період позивачем не було подано таке звернення у строк, встановлений законом №4452-VI.

Посилаючись на висновки Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №826/137/16 позивач не звернув уваги, що констатоване Верховним Судом право на звернення відповідно до положень статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є безмежним і може бути реалізовано у спосіб та в порядку встановленому законом.

В даному випадку у відповідності до вимог ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач повинен був подати відповідну вимогу в тридцятиденний термін, чого зроблено не було.

При цьому, позивач не наводить суду поважні причини пропуску зазначеного строку.

Посилання позивача на звернення до суду з позовом у справі №826/137/16 щодо суми вкладу 9 500 доларів США (що відбулося наприкінці грудня 2015 року, в даному випадку не є поважною причиною пропуску зазначеного строку, оскільки позовна заява не містила вимог про включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а обрання стороною невірного чи неналежного способу захисту не є поважною причиною пропуску строку.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині по суті відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 січня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.