У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни,

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить визнати дії старшого державного виконавця Дєдової-Осипенко В.Ю. неправомірними та зобов`язати скасувати постанову від 20.10.2022 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду. Скаргу обґрунтувала тим, що в провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває на виконанні виконавче провадження № 58732456 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2019 року, ухваленого у справі № 755/10552/18, яким усунуто перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з дітьми та визначено спосіб його участі в їх вихованні. 21.10.2022 року вона ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та виявила, що 20.10.2022 року виконавець виніс постанову, якою наклав на неї штраф у розмірі 3 400,00 грн. за невиконання рішення суду. З даною постановою вона не згодна, оскільки ніколи не чинила перешкоди батькові дітей в спілкуванні. Постійно в письмовій формі та засобами телефонного зв`язку вона звітувала виконавцю щодо кожного дня графіку побачення батька із дітьми. До 22.09.2020 року дані документи були в матеріалах виконавчого провадження. Однак, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження виявилось, що ці документи відсутні. Крім того, з часом, після спілкування з батьком діти почали відмовлятися від подальших зустрічей з ним. Тричі - 17.08.2022 року, 31.08.2022 року та 07.09.2022 року виконавець здійснював фактичні виїзди за її (скаржницею) місцем проживання та зафіксував факт відсутності перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Однак, 19.10.2022 року вона не змогла приїхати раніше з роботи, та дітей вивів її старший син, проте, діти відмовились йти до батька, на що виконавець склав акт від 19.10.2022 року про невиконання рішення суду. Після цього діти пішли додому, а батько з виконавцем поїхали на машині, копію акту не було надано. Наступного дня, 20.10.2022 року виніс оскаржувану постанову. Вона сама забезпечує дітей всім необхідним, аліменти отримує у край нестабільний спосіб та в менших сумах, тому не має права втратити роботу. Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутній оригінал виконавчого листа, який згідно довідки від 28.10.2021 року є втраченим. Дублікат до цього часу не отримано.

До суду скаржниця не з`явилась, надіслала клопотання про розгляд справи без її присутності та задоволення заявлених вимог.

До суду стягувач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, у відзиві на скаргу, що міститься в матеріалах справи, просив відмовити у задоволенні скарги.

До суду суб`єкт оскарження не з`явився, надіслано лист про слухання справи без його присутності та представника відділу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дана скарга подана до Дніпровського районного суду м. Києва 24.10.2022 року, та зареєстрована в суді 26.10.2022 року.

26.10.2022 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 01.11.2022 року по даній справі відкрито провадження, витребувано належним чином завірену копію виконавчого провадження.

10.11.2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на скаргу.

16.11.2022 року та 23.11.2022 року зареєстровано відзив Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де представник просив відмовити в задоволенні скарги, а також матеріали виконавчого провадження.

22.11.2022 року зареєстровано уточнення до скарги та заперечення на відзив.

В суді встановлено, що 18.01.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/10552/18 ухвалено рішення, яким визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми. Рішення набуло чинності.

06.03.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/10552/18 в частині зобов`язання не чинити перешкоди ОСОБА_1 в межах визначеного графіку спілкування батька з дітьми.

26.03.2019 року на підставі виконавчого листа № 755/10552/18 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 58732456.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред`явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

По даній справі позивач просить скасувати постанову виконавця від 20.10.2022 року про накладення на неї штрафу у розмірі 3 400,00 грн. за невиконання рішення суду.

З матеріалів виконавчого провадження судом установлено, що ОСОБА_1 рішення суду виконувала, тому підстави для накладення на неї штрафу відсутні. Дане свідчить про те, що виконавцем допущено порушення статей 3, 18, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Жодного доказу, що 19.10.2022 року боржником не було виконано рішення суду, матеріали виконавчого провадження не містять. Дане свідчить про наявність підстав для визнання дій виконавця в частині винесення постанови від 20.10.2022 року неправомірними.

В частині скасування постанови від 20.10.2022 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3 400,00 грн. суд відмовляє, оскільки З Автоматизованої системи виконавчого провадження установлено, що дана постанова скасована 09.12.2022 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни щодо винесення постанови від 20.10.2022 року в рамках виконавчого провадження № 58732456 щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 24.01.2023 року.

Суддя: