ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/646/23 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката Притули О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Оксани Богданівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року, повний текст якого складено 1 травня 2023 року, ухвалене суддею Марциновською І.В. у цивільній справі №607/10605/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, який обгрнутовано тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2011 році. За час шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка даний час проживає разом із позивачкою. Відповідач від народження доньки не виконує належним чином свої батьківські обов"язки щодо виховання дитини, а з моменту розірвання шлюбу - зовсім не цікавиться дочкою та не підтримує будь-якого спілкування з нею. Більшість часу він перебуває у США, де фактично живе і працює. Протягом 5 років до звернення в суд з даним позовом не бачився з донькою. Жодних перешкод відповідачу у спілкуванні чи будь-якій участі у житті дитини позивачка не чинила.

Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час жодної участі у житті дитини не бере, не піклується про неї, спілкування не підтримує, а тому позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно. Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року у справі №607/2735/20 збільшено розмір аліментів до розміру 2318 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

На даний час аліменти у розмірі 2318 грн є недостатніми для утримання та належного забезпечення дитини. Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання дитини.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2744,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року, ухваленого у цивільній справі № 607/2735/20, з твердої грошової суми у розмірі 2318 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, на тверду грошову суму у розмірі 2744 гривні щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У позові в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Притула О.Б. просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо матеріального забезпечення дитини, висновок суду про те, що перебування відповідача за межами України зумовлене необхідністю матеріального забезпечення дитини сторін та створення умов для її належного проживання та розвитку, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки суму аліментів у розмірі 2318 грн. відповідач міг би забезпечити й перебуваючи в Україні навіть на умовах отримання мінімальної заробітної плати. Перебуваючи у США, відповідач сплачує аліменти не в достатньому розмірі, не враховує індексації.

Заборгованість зі сплати індексації за аліментами хоча і не є безпосередньою підставою для позбавлення батьківських прав, але в сукупності з іншими обставинами така заборгованість є доказом того, висновок суду про те, що батько не здійснює належним чином свої обов"язки щодо матеріального забезпечення дитини.

Суд не врахував, що окрім сплати аліментів, відповідач жодним іншим чином не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та створенні умов для її належного проживання та розвитку.

Суд не здійснив всебічного та об"єктивного дослідження показань свідків, зокрема, взяв до уваги необгрунтовані показання свідка ОСОБА_4 , який не був безпосереднім очевидцем тих обставин, які б свідчили про перешкоджання позивачкою у спілкуванні відповідача з дитиною. Такі обставини свідку відомі лише зі слів відповідача. Крім цього, суд не врахував поганих взаємовідносин позивачки та свідка як колишнього подружжя.

Натомість суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які безпосередньо комунікують з дитиною і є очевидцями обставин її життя.

Суд висловив припущення, що "негативні емоції, які викликають у дитини розмови про батька, можуть бути не лише емоціями гніву, злості, тощо, а й емоціями суму та туги за батьком, який на даний час відсутній". Разом з тим, на засіданні комісії донька пояснила, що її переживання не пов"язані з тугою за батьком. Саме дитина спонукала матір до подання цього позову. Батько відсутній не лише на даний час, а впродовж всього життя доньки.

Крім цього, не відповідає дійсності вказівка в рішенні суду про надання позивачкою пояснень про те, що після введення воєнного стану відповідач пропонував надати дозвіл на виїзд дочки за кордон за місцем проживання батька.

Суд першої інстанції не врахував думку дитини, яка на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що не заперечила щодо позбавлення батька батьківських прав, так як він не бере участі у її житті.

Також суд першої інстанції безпідставно не врахував висновків Верховного Суду у справі №520/8264/19 про те, що така обставина, як переїзд за кордон є свідомим обранням відповідачем таких життєвих умов, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою і свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов"язків в розумінні ст. 164 СК України.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Недокус В.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вказує, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком.

Рішення суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Притули О.Б., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Недокус В.І., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, неповнолітню ОСОБА_1 , яка просить позов задовольнити, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду слід змінити, попередивши відповідача ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов"язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків, доповнити резолютивну частину рішення, враховуючи наступне.

Обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2011 у справі № 2-7160/2011 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Лучаківського 4» № 35 від 08 липня 2022 року та не заперечується відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 з 2011 року проживає за межами України, а саме в США, періодично приїздить до України, вказану обставину сторони не заперечують.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 13 травня 2013 року у справі №1915/15905/2012 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, у зв"язку з укладенням між сторонами мирової угоди, умовами якої сторони погодили способи участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею.

На утримання дочки ОСОБА_3 відповідач сплачує аліменти у визначеному судовими рішеннями розмірі, чого позивачка не заперечує.

Станом на 12 серпня 2022 року у Єдиному реєстрі боржників наявні відомості щодо боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №65534432, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 607/2735/20 від 02.04.2021, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по індексації аліментів у розмірі 31 163,50 грн.

Із змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 18.02.2022 року вбачається, що останній надав згоду на виїзд його дочки ОСОБА_1 за межі України у супроводі ОСОБА_1 або інших вказаних у заяві осіб.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 171 від 15.02.2023, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки.

Судом апеляційної інстанції заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_1 , яка повідомила, що за період свого свідомого життя вона не спілкувалась з батьком, оскільки він такої ініціативи не проявляв, вона його не знає і він фактично є для неї чужою незнайомою людиною, а тому бажає, щоб він був позбавлений батьківських прав щодо неї. Спілкування з ним за допомогою гаджетів відбувалось давно у дитинстві, і вона мало що з цього пам"ятає, це спілкування не було усвідомленим і вона тоді не розуміла, що спілкується із батьком. Перша зустріч віч-на-віч відбулась у вересні 2021 року, друга - у лютому 2022 року. Ці зустрічі викликали у неї виключно негативні емоції та призвели до такого стресу, що вона була змушена тривалий час відвідувати психолога. Такий стан ОСОБА_3 викликала поведінка батька, який прийшов до неї в школу без попередження, разом із стороннім чоловіком, якого ОСОБА_3 не знає, батько її не впізнав, не намагався налагодити з нею доброзичливий контакт, нічого не розпитав про її життя, на її прохання надати їй дозвіл на виїзд на межі України відмовив. У розмові батько намагався образити матір ОСОБА_3, що надзвичайно обурило останню.

Крім цього, намагання родичів батька, зокрема його матері, яку ОСОБА_3 не вважає своє бабусею, поспілкуватись із нею, завжди супроводжувалось негативними емоціями, так як бабуся приходила без попередження, часто викликала поліцію. Доброзичливого спілкування між ними ніколи не було. Інколи бабуся приносила якісь подарунки від тата, проте вони разом з мамою, навіть не розпаковуючи їх, відносили у дитячий будинок.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов"язків по вихованню дитини.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

З"ясувавши всебічно обставини справи, врахувавши зазначені норми, що регулюють спірні правовідносини суд прийшов до законного та обгрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведено свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, вимоги про позбавлення батьківських прав у даній справі є передчасними, необхідно надати відповідачу можливість покращити відносини з дочкою, відновити між ними психологічний зв`язок, що якраз і відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків відносно доньки ОСОБА_3 .

Батько намагався та приймав певну участь у житті дочки та надалі бажає брати участь у її житті.

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини справи, пояснення ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що хоча відповідач й не допустив свідомого винного ухилення від виконання батьківських обов"язків та намагався приймати певну участь у житті дитини, що свідчить про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав, однак така його участь у житті дитини не є достатньою, ОСОБА_3 практично не знайома з батьком, між ними немає доброзичливого контакту.

Враховуючи наведене наявні підстави для попередження відповідача ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов"язків по вихованні та утриманні дочки ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків.

Щодо висловленого ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції бажання позбавити її батька батьківських прав щодо неї, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Положеннями статті 12 Конвенції про права дитини, статті 9 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, а тому в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається її, має бути заслуханою.

Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам.

Суди повинні враховувати, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

А тому при вирішенні даного спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, ґрунтовно дослідивши та оцінивши всі обставини справи, з врахуванням усіх доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції, врахувавши думку ОСОБА_7 , прийшов до переконання про наявність підстав для попередження ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов"язків по вихованні та утриманні дочки.

Разом з тим, суд вважає, що думка ОСОБА_7 про необхідність позбавлення її батька батьківських прав не відповідає її інтересам.

При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі «Мамчур проти України» (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини.

Крім цього, у рішенні по справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 року) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв"язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновків Верховного Суду у справі №520/8264/19 про те, що така обставина, як переїзд за кордон є свідомим обранням відповідачем таких життєвих умов, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою і свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов"язків в розумінні ст. 164 СК України, колегія суддів оцінює критично і повністю погоджується з мотивами суду першої інстанції в цій частині. У справі №520/8264/19 встановлено свідоме нехтування батьком своїх батьківських обов"язків, який проживаючи за межами України та знаючи про тяжку життєву ситуацію дітей - хворобу, а в подальшому смерть матері дітей, відповідач не вжив будь-яких заходів для забезпечення догляду за малолітніми дітьми, які після смерті матері були позбавлені взагалі будь-якого батьківського піклування. Факт обрання відповідачем для проживання іншої країни, що утруднило його спілкування з дітьми, не був самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Всі обставини справи та докази оцінювались судом у їх сукупності. Тому конкретні обставини справи №520/8264/19 є відмінними від справи, яка розглядається. Судом не встановлено свідомого винного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов"язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про перебування відповідача за межами України з метою матеріального забезпечення дитини сторін та створення умов для її належного проживання та розвитку, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки суму аліментів у розмірі 2318 грн. відповідач міг би забезпечити й перебуваючи в Україні; відповідач сплачує аліменти не в достатньому розмірі, не враховує індексації; не здійснює належним чином свої обов"язки щодо матеріального забезпечення дитини; окрім сплати аліментів, жодним іншим чином не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та створенні умов для її належного проживання та розвитку, колегія суддів зазначає, що судом не встановлено ухилення відповідача як від виховання дочки, так і від її матеріального утримання. Зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо матеріального забезпечення, участь батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не в достатній мірі, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд не здійснив всебічного та об"єктивного дослідження показань свідків, зокрема, взяв до уваги необгрунтовані показання свідка ОСОБА_4 , не врахував поганих взаємовідносин позивачки та свідка як колишнього подружжя; критично оцінив показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які безпосередньо комунікують з дитиною і є очевидцями обставин її життя, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо відомих їм обставин відсутності відповідача у житті дитини, однак вірно зазначив, що показаннями свідків не підтверджується умисне невиконання батьком своїх обов"язків. Щодо показань свідка ОСОБА_4 - він попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиві показання. Крім цього, суд оцінив усі докази, у тому числі показання свідків, у сукупності та взаємозв"язку з усіма іншими доказами.

Рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є законним та обгрунтованим.

Проте, враховуючи встановлені з пояснень ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції обставини щодо недостатньої участі батька у житті дитини, та з врахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 171 від 15.02.2023 в частині наявності підстав для попередження відповідача про необхідність належного виконання обов"язків по вихованні та утриманні дочки, що не враховано судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід доповнити та попередити відповідача про необхідність належного виконання обов"язків по вихованні та утриманні дочки, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків.

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Оксани Богданівни - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року - змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту:

"Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов"язків по вихованні та утриманні дочки ОСОБА_1 , поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків".

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено складено 25 серпня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Храпак Н.М.

Костів О.З