Постанова

Іменем України

03 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 359/2738/21

провадження № 61-13748св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2021 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія»; Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 809,33 доларів США (в еквіваленті

1 090 387,33 грн станом на момент відступлення прав вимог).

Одночасно позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, за змістом якої просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1 га, з кадастровим номером :01:006:0205, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що в разі ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивача, можливість виконання цього рішення суду буде відсутня у зв`язку із недостатньою вартістю іпотечного майна для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до Договору іпотеки б/н від

13 вересня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , в іпотеку передано право вимоги на отримання нерухомості в майбутньому: однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , стосовно якого Товариство виступає іпотекодержателем. Зазначає, що як об`єкту нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , не присвоєно реєстраційний номер та відсутній опис об`єкта нерухомого майна, відсутній запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки вказана квартира не введена в експлуатацію, заявник вважає, що буде позбавлений можливості звернути стягнення на зазначене нерухоме майно в процесі виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Також, звертає увагу, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 359/9960/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від

29 липня 2021 року, заяву задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1 га, з кадастровим номером :01:006:0205, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення судів мотивовані тим, що надані суду письмові докази підтверджують доводи заявника про наявність спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, що виник між сторонами, розмір якої складає 1 090 38,33 грн, а також підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки у разі його задоволення, вартість переданих в іпотеку майнових прав може виявитись недостатньою для забезпечення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

У серпні 2021 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів не відповідають правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 753/13271/17 (провадження № 61-21208св18). Звертаючись із заявою про забезпечення позову Товариство не довело співмірність вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також не надало жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належного йому нерухомого майна. Заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належної йому земельної ділянки.

Позивачем не надано жодного доказу, що вартість переданих в іпотеку майнових прав може виявитись недостатньою для забезпечення виконання рішення суду. Такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях.

Посилання представника позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим є лише його припущеннями та не підтверджено жодними доказами. Невиконання боржником умов кредитного договору не може беззаперечно свідчити, що відповідач не буде виконувати рішення суду, ухвалене за результатами розгляду справи.

Тому відсутні підтверджені доказами фактичні обставини, з якими пов`язуються застосування забезпечення позову шляхом накладений арешту.

У жовтні 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що Велика Палата Верховного Суду у постанові

№ 753/22860/17 від 15 вересня 2020 року зазначила, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові також вказала, що відповідач проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в ЇЇ володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини/якої стосується спір.

У боржника ОСОБА_1 з моменту укладення кредитного договору

№ 014/2549/74/60640 від 13 вересня 2007 року до подання 30 березня 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» позову про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, було більше, ніж 13 років для того, щоб належним чином та у повному обсязі виконати свої зобов`язання за кредитним договором

№ 014/2549/74/60640 та сплатити борг у розмірі 41 809,33 дол. США (в еквіваленті 1 090 387,33 грн станом на момент відступлення прав вимог), проте з моменту відступлення права вимоги, жодних погашень за вказаним кредитним договором з боку боржника здійснено не було. Отже, наявність в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вживав які-небудь заходи з метою відчуження належної йому земельної ділянки не є доречними.

Доводи ОСОБА_1 , що ним ще не вчинялися дії, які могли би підтвердити намір відчужити земельну ділянку, не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача, як в одноособового власника, який має зареєстроване право власності в державному земельному кадастрі на дану земельну ділянку, можливості вільно розпорядитись земельною ділянкою, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Твердження представника боржника щодо посилання лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що боржник діяв недобросовісно, оскільки протягом 13 років не виконувались умови кредитного договору, не сплачував відповідні платежі в рахунок повернення кредитних коштів. Зазначений факт свідчить про те, що до виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2549/74/60640, боржник може поставитись так само недобросовісно. Отже, чітко вбачається наявність фактичних обставин з якими пов`язано забезпечення позову.

Щодо ненадання позивачем доказів вартості предмета іпотеки на момент звернення до суду, то зазначене твердження представника боржника ОСОБА_1 не відповідає дійсності. В матеріалах справи міститься звіт про незалежну оцінку права вимоги на отримання нерухомості в майбутньому, вартість іпотечного майна, а саме: права вимоги на отримання нерухомості в майбутньому: однокімнатна квартира

АДРЕСА_2 , стосовно якого Товариство виступає іпотекодержателем, становить 445 422 грн. В той час, як заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року становить

1 090 387,33 грн. Відповідачем звіт про незалежну оцінку права вимоги на отримання нерухомості в майбутньому не оспорюється.

Наведене підтверджує співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Із врахуванням недостатньої вартості іпотечного майна для погашення кредитної заборгованості, з метою забезпечення позову, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вказує на необхідність в накладенні арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:006:0205.

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав пояснення на відзив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у яких зазначив, що доводи відзиву жодним чином не спростовують тверджень, викладених у касаційній скарзі.

У листопаді 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало письмові пояснення, у яких зазначило, що у зв`язку з тим, що заборгованість

ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором від 13 вересня 2007 року становить 1 090 387,33 грн, що є недостатньою вартістю для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , обраний судом захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та спрямований на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи та виконання рішення суду.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 31 березня 2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за Кредитним договором № 014/2549/74/60640 від 13 вересня 2007 року у розмірі 41 809,33 доларів США (в еквіваленті 1 090 387,33 грн станом на момент відступлення прав вимог).

В обґрунтування позову надало докази, що набуло право вимоги за укладеним відповідачем кредитним договором, а також докази щодо заборгованості, яка виникла у боржника перед кредитором.Між сторонами існує спір щодо заборгованості за кредитним договором і його стягнення, розмір якої складає

1 090 387 ,33 грн.

Відповідно до Договору іпотеки б/н від 13 вересня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , в іпотеку передано права вимоги на отримання нерухомості в майбутньому: однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , стосовно якого Товариство виступає іпотекодержателем.

Згідно укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Договору іпотеки від 13 вересня 2007 року реєстровий № 4081, вартість предмета застави визначена за згодою сторін та становить 254 771 грн.

Речове право на квартиру АДРЕСА_3 , право вимоги на отримання якої було передано ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 014/2549/74/60640 від

13 вересня 2007 року, до цього часу за відповідачем не зареєстроване.

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває справа № 359/9960/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, предметом зустрічного позову в якій є, зокрема, поділ переданих в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 .

За боржником ОСОБА_1 зареєстроване на праві власності нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,1 га, з кадастровим номером :01:006:0205, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженої ухвали суду першої інстанції) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зокрема, з огляду на доведення позивачем, що вартість переданих в іпотеку майнових прав може виявитись недостатньою для забезпечення виконання можливого рішення про задоволення позову, суди зробили обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для задоволення такої заяви.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 753/13271/17(провадження № 61-21208св18), на які є посилання в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів у цій справі щодо наявності підстав для забезпечення позову, оскільки у наведеній справі Верховний Суд вказав, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відмінне від того, що передане в іпотеку, банк на обґрунтування такого клопотання зобов`язаний був довести, що іпотечного майна недостатньо для забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальником, а також, що накладення арешту на інше майно боржника є співмірним таким вимогам, що здійснене банком не було.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційної інстанції ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат