П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 763/3800/23

Провадження: № 22-ц/824/13403/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 ,

на ухвалу Вишгородського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року, постановлену під головуванням суддіСвєтушкіної Д.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в:

В липні 2023 року до суду звернулась ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, в якому просила визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки VOLKSVAGEN PASSAT 2012 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2480, паливо: бензин, чорного кольору, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного автомобіля в сумі 185 000 грн. 00 коп., та визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на вантажний автомобіль, марки КАМАЗ 5320, 1989 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , бежевого кольору, паливо: дизель, об`єм двигуна: 10850 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості зазначеної частки вантажного автомобіля, в сумі 277 500 грн. 00 коп.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на транспортний засіб вантажний автомобіль, марки КАМАЗ 5320, 1989 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , бежевого кольору, паливо: дизель, об`єм двигуна: 10850, державний номерний знак НОМЕР_4 , заборонити вчиняти певні дії, а саме користуватись та керувати транспортним засобом або передавати в користування чи управління третім особам - вантажний автомобіль, марки КАМАЗ 5320, 1989 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , бежевого кольору, паливо: дизель, об`єм двигуна: 10850, державний номерний знак НОМЕР_4 , до винесення судом рішення у справі; заборонити вчиняти певні дії,а саме користуватись та керувати транспортним засобом або передавати в користування чи управління третім особам -легковий автомобіль марки VOLKSVAGENPASSAT 2012 року випуску VIN: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2480, паливо: бензин, чорного кольору,державний номерний знак НОМЕР_5 , до винесення судом рішення у справі.

Зазначила, що існує ризик, що відповідач буде намагатись відчужити автомобіль марки VOLKSVAGEN PASSAT, оскільки раніше, він неодноразово заявляв про такі наміри. Стосовно вантажного автомобіля зауважила, що останній дуже часто експлуатується відповідачем, постійна експлуатація транспортних засобів призводить до втрати майнової цінності автомобіля.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 19 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанціїта постановити нову про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що одноособове використання спірного майна, а саме автомобілів, відповідачем, порушує її права, як співвласника на користування об`єктом спільного майна подружжя.

Окрім того, зауважила, що у позовній заяві до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, вона просила суд зобов`язати відповідача виплатити компенсацію її частки у спільному майні, а постійна експлуатація транспортних засобів щоденно призводить до зниження їх вартості, що в кінцевому рахунку вплине на розмір компенсації у разі задоволення судом заявлених позовних вимог позивача.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є непропорційним, надмірним та невиправданим втручанням у права відповідача, який також є власником спірних транспортних засобів. Жодних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивачем суду не надано.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається із матеріалів справи, при подачі позову ОСОБА_1 просила суд визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки VOLKSVAGEN PASSAT 2012 року випуску та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки як легкового автомобіля, так і вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5320, 1989 року випуску.

Тобто, дані автомобілі є предметом спору і позивач просить стягнути на свою користь компенсацію вартості частки кожного автомобіля.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу поділу майна подружжя, а тому вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для збереження такого майна.

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивачки, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а тому накладення арешту на вказане вище рухоме майно, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам позивачки, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, не урахував фактичні обставини справи, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Відповідач, як власник вказаних автомобілів, при відсутності заборони чи арешту, також має право в будь-який момент відчужити належне йому майно, а тому невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна відповідачем та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача у праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження спірного майна на час розгляду спору судом.

В той же час, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у забезпеченні позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме користуватись та керувати спірними транспортними засобами, або передавати у користування та керування спірними транспортними засобами або чи управління третім особам до вирішення судом існуючого спору, оскільки така заборона не впливає на виконання рішення суду у разі задоволення позовута суперечить конструкції забезпечення позову. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2020 року у справі? № 646/1660/20 (провадження № 61-14281ск20).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За правилами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволеннязаяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд доходитьвисновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Ухвалу Вишгородського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року скасувати та постановити нову про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Накласти арешт на майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме:

вантажний автомобіль,марки КАМАЗ 5320, 1989 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , бежевого кольору, паливо: дизель, об`єм двигуна: 10850, державний номерний знак НОМЕР_4 ;

легковий автомобіль марки VOLKSVAGEN PASSAT 2012 року випуску VIN: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2480, паливо: бензин, чорного кольору,державний номерний знак НОМЕР_5 .

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова