Справа № 129/2360/22
Провадження у справі № 6/129/7/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швидкого О.В.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників в місті Гайсині цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гайсинський відділ ДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

21.09.2022 р. заявник звернувся до суду із заявою, уточненою 26.01.2023 р., про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вказуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. з нього стягнуто на користь позивача ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 370130 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 02.08.2016 р. видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва; відділом ДВС Гайсинського РУЮ Вінницької області відкрито виконавче провадження № 52062783 на підставі виконавчого листа від 03.12.2010 р. виданого Шевченківським районним судом м. Києва (стягувач - ПАТ «Експобанк», боржник ОСОБА_1 ); ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р. задоволено подання державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та тимчасово обмежено ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України; 28.02.2020 р. виконавче провадження № 52062783 було завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження»; 15.02.2020 р. АТ КБ «Експобанк» ліквідовано, а тому останній повторно не звертався до виконавчої служби про примусове стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі виконавчого листа № 2-9808/10; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не було скасоване; Гайсинським відділом ДВС від 21.07.2022 р. № 9400/18.4-22/2 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій повідомляється, що виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 завершене у 2011 р. та відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ № 829/5 від 07.06.2017 р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, всі виконавчі провадження, завершені до 01.01.2017 р. знищені; станом на 19.07.2022 р. ОСОБА_1 відповідно до облікових даних відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться; на даний час ОСОБА_1 не є боржником в жодному виконавчому провадженні, а тому він безпідставно позбавлений можливості вільно виїжджати за межі України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України втратило свою доцільність, чим порушено його конституційні права громадянина України; зняття накладеного тимчасового обмеження в позасудовому порядку неможливе.

Представник заявника адвокат Доля О.М. в судове засідання не з`явилася, письмово заявлені вимоги підтримала, справу просила розглядати у її та заявника відсутність (а.с.54).

Представник Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, письмово справу просив розглядати у його відсутність, заявлені вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення (а.с.45).

Враховуючи позиції сторін, матеріали справи та вимоги закону, суд визнає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. задоволено позовну заяву АТ КБ «Експобанк» і стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 370130 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 02.08.2016 р. видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва; відділом ДВС Гайсинського РУЮ Вінницької області відкрито виконавче провадження № 52062783 на підставі виконавчого листа від 03.12.2010 р. виданого Шевченківським районним судом м. Києва (стягувач - ПАТ «Експобанк», боржник ОСОБА_1 ); ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р. задоволено подання державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та тимчасово обмежено ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України; 28.02.2020 р. виконавче провадження № 52062783 було завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження»; 15.02.2020 р. АТ КБ «Експобанк» ліквідовано, а тому останній повторно не звертався до виконавчої служби про примусове стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі виконавчого листа № 2-9808/10; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не було скасоване; Гайсинським відділом ДВС від 21.07.2022 р. № 9400/18.4-22/2 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій повідомляється, що виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 завершене у 2011 р. та відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ № 829/5 від 07.06.2017 р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, всі виконавчі провадження, завершені до 01.01.2017 р. знищені; станом на 19.07.2022 р. ОСОБА_1 відповідно до облікових даних відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться; враховуючи вказані обставини, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 втратило свою доцільність, тому заявник змушений звернутися до суду із даною заявою.

Зазначені правовідносини регламентуються:

- ст.4 ЦПК України, за якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;

- ст.33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

- ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом;

- ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за якою право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

- ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання; кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну; на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб; права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві; передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів;

- ч.5 ст.441 ЦПК України, за якою суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника;

- п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

- постановою Верховного Суду України № 331/8536/17 від 28.10.2020 р., в якій викладено правову позицію, яка полягає у наступному: "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення».

Оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. задоволено позовну заяву АТ «Експобанк» і стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 370130 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 02.08.2016 р. видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва; відділом ДВС Гайсинського РУЮ Вінницької області відкрито виконавче провадження № 52062783 на підставі виконавчого листа від 03.12.2010 р. виданого Шевченківським районним судом м. Києва (стягувач - ПАТ «Експобанк», боржник ОСОБА_1 ); ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р. задоволено подання державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та тимчасово обмежено ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України; 28.02.2020 р. виконавче провадження № 52062783 було завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження»; 15.02.2020 р. АТ КБ «Експобанк» ліквідовано, а тому останній повторно не звертався до виконавчої служби про примусове стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі виконавчого листа № 2-9808/10; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не було скасоване; Гайсинським відділом ДВС від 21.07.2022 р. № 9400/18.4-22/2 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій повідомляється, що виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 завершене у 2011 р. та відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ № 829/5 від 07.06.2017 р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, всі виконавчі провадження, завершені до 01.01.2017 р. знищені; станом на 19.07.2022 р. ОСОБА_1 відповідно облікових даних відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться, тому тимчасове обмеження втратило свою доцільність; тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, то необхідно скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р. щодо ОСОБА_1 .

Висновки суду підтверджуються такими доказами:

-копією рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р., за яким задоволено позовну заяву ПАТ КБ «Експомбанк» і стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 370130 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.10);

-копією виконавчого листа № 2-9808/10 від 03.12.2010 р., за яким з ОСОБА_1 стягувалися кошти на користь ПАТ КБ «Експомбанк» (а.с.11);

-копією ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р., за якою задоволено подання державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та тимчасово обмежено ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України (а.с.12);

-рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку видане заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », капітаном ОСОБА_2 від 02.02.2019 р., за яким ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю в базі даних відомостей, що зазначену особу ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон (а.с.13);

-копією постанови про закінчення виконавчого провадження № 52062783 від 28.02.2020 р., відповідно до якої закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 2-9808/10 на підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.14);

-копією витягу ВПспецрозділ від 23.11.2020 р., відповідно до якого виконавче провадження за виконавчим листом від 19.05.2011 р. №2-9808 завершено (а.с.15-16);

-зверненням ОСОБА_1 до Гайсинського РВ ДВС про закриття виконавчого провадження та направленням цієї інформації до системи бази даних уповноваженого органу Державної прикордонної служби для опрацювання (а.с.17-18);

-копією відповіді Гайсинського РВ ДВС від 21.07.2022 р. № 9400/18.4-22/2, за якою виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 завершене у 2011 р. та відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ № 829/5 від 07.06.2017 р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, всі виконавчі провадження, завершені до 01.01.2017 р. знищені; станом на 19.07.2022 р. ОСОБА_1 , згідно облікових даних відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться (а.с.19);

-копією відповіді на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.08.2021 р. № 23/20452, яким надано інформацію щодо порядку зняття заборони в перетині державного кордону України (а.с.20);

-роздруківкою мережі Інтернет щодо ліквідації АТ «КБ ЕКСПОБАНК», в якій наявна інформація, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим (а.с.23-25);

-копією газети «Голос України», в якій розміщене повідомлення про ліквідацію ПАТ КБ «Ексобанк» (а.с.35);

-копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.10.2011 р. № 26899991, відповідно до якого виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.38);

-довідкою відділу ДВС Гайсинського РУЮ від 23.11.2015 р., за якою в ході виконання виконавчого листа №2-9808 від 19.05.2011 р. на прилюдних торгах було реалізовано належний ОСОБА_1 автомобіль та частково погашено заборгованість в сумі 30625,48 грн.; в зв`язку з недостатністю коштів, які надійшли від реалізації майна, 11.10.2011 р. виконавче провадження було завершено на підставі п.8 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.39).

Висновки суду відповідають позиції Європейського Суду, викладеній у справі «Гочев проти Болгарії», де Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82); окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121); надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин; влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", §124 і вказане вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", §35); така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга № 23468/02, § 70); Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...". Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 441 ЦПК України,

Ухвалив:

Заяву задовольнити повністю.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2011 р. щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: