Справа № 447/965/23 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/2242/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Суди В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Гарант Енерго М», у якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 182 392 грн. 56 коп. за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками домогосподарства АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач є власником вищезгаданого житлового будинку, генеруючі установи якого виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання.

Зазначалося, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16.05.2022 року у справі № 447/228/20, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.11.2022 року, встановлено невиконання ПП «Гарант Енерго М» зобов`язань, як оператора системи розподілу, щодо визначення та передачі показників електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання об`єктом (генеруючою установкою) домогосподарства з 15.01.2019 року по 06.10.2020 року, що надалі мало наслідком завдання позивачу збитків в сумі, яка є предметом позовних вимог. Позивач вважає, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі №447/228/20, мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи, а тому просить заявлений ним позов задовольнити (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 31-33).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що підставою даного позову є те, що «ПП «Гарант Енерго М» в порушення норм Закону України «Про ринок електричної енергії» в період з 17 жовтня 2019 року, маючи функції розподілу електричної енергії, протягом січні-жовтня 2019 року не подавала ТзОВ «Львівенергозбут» добових погодинних графіків за відповідну декаду та відомостей про фактичні обсяги споживання споживачами у звітних місяцях», що встановлено судовими рішеннями у справі № 447/228/20 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівенергозбут» та ПП «Гарант Енерго М» про захист прав споживача.

Вважає, що «висновки суду є необґрунтованими, оскільки суд не встановив правовідносин між (позивачем та) ПП «Гарант Енерго М» (а.с. 36-39).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Як вбачається з мотивувальної частини позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Гарант Енерго М», заявлені позовні вимоги за період з 15.01.2019 року по 06.10.2020 року позивач обґрунтовує посиланням на Закон України «Про ринок електричної енергії», а також на норми Цивільного кодексу України, які носять загальний характер, а саме: на статті 11 та 22 ЦК України.

При цьому статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» (яка визначає загальні положення цього Закону) встановлено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з листа НКРЕКП від 18.04.2022 року, яким (зокрема) позивач і обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги, позивачем договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом було укладено 20.09.2021 року (а.с. 15), тобто вже після спірного періоду з 15.01.2019 року по 06.10.2020 року, стягнення коштів за який є предметом позовних вимог.

В той же час, жодного договору, який би регламентував спірні правовідносини у період з 15.01.2019 року по 06.10.2020 року та (зокрема) який би був укладеним з відповідачем ПП «Гарант Енерго М», позивачем до суду подано не було і матеріали справи таких не містять.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що «висновки суду є необґрунтованими, оскільки суд не встановив правовідносин між (позивачем та) ПП «Гарант Енерго М», не можуть прийматися до уваги, оскільки саме позивач мав би обґрунтувати, з яких саме правовідносин, що склались між сторонами даного спору, і виник даний спір, однак позивач і в доводах апеляційної скарги не наводить свою «версію» цих правовідносин.

Як також вбачається з вищезгаданого листа НКРЕКП від 18.04.2022 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачем було оформлено лише 05.08.2021 року, тобто - такожвже після спірного періоду з 15.01.2019 року по 06.10.2020 року, а відтак НЕРЕКП звертає увагу на те, що позивачем «заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою АДРЕСА_1 , … без доданого належним чином оформленого документу про право власності чи користування» (а.с. 15).

Те, що спірні правовідносини відносяться до договірних, стверджується також і судовими рішеннями у справі № 447/228/20 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівенергозбут» та ПП «Гарант Енерго М» про захист прав споживача, якими позивач також обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги, з мотивувальної частини яких вбачається, що 15.01.2019 року було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом між ОСОБА_1 та ТзОВ «Львівенергозбут» і саме посиланням на цей договір обґрунтовував ОСОБА_1 свої позовні вимоги до ТзОВ «Львівенергозбут», а також і до ПП «Гарант Енерго М», про захист прав споживача у справі № 447/228/20, у задоволенні яких йому було відмовлено, оскільки суд вважав «не доведеним порушення взятого на себе відповідачем зобов`язання згідно договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством» (а.с. 6-14). Відтак, доводи апеляційної скарги з посиланням на вищезгадані судові рішення у справі № 447/228/20, як на правову підставу для задоволення позовних вимог у даній справі, також до уваги прийматися не можуть.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 182 392 грн. 56 коп. «за електричну енергію».

Відтак, ціна позову у цій справі складає 182 392 грн. 56 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 182 392 грн. 56 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.