Справа № 461/592/23 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1969/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Княже місто» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, у якому просив стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на свою користь заподіяну майнову шкоду у розмірі 88 659 грн 87 коп.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилався на те, що 16 грудня 2022 року його автомобіль перебував поряд із будинком АДРЕСА_1 . У зв`язку із падінням з даного будинку частини фасадного оздоблення, автомобілю «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності, завдано пошкоджень. За фактом зазначеного інциденту ОСОБА_1 було повідомлено та викликано поліцію, а також проведено експертизу для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля. Відповідно до звіту № 3406/22 від 02 січня 2023 року за результатами проведення експертизи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 88 659 грн 87 коп. Витрати на її проведення становлять 2 000,00 грн. Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є Львівське комунальне підприємство «Княже місто», у зв`язку з бездіяльністю останнього, яка полягає у неналежному виконанні обов`язків по утриманню будинку, майну позивача було завдано матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 41 808 грн 95 коп. - компенсації завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оціночної вартості відновлювального ремонту 943 грн 13 коп.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 506 грн 27 коп.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем (уповноваженими ним особами) обов`язків по обслуговуванню будинку відбулося падіння елементів фасаду (каміння та цегли) з будинку АДРЕСА_1 , у результаті чого було спричинено пошкодження транспортного засобу, який є власністю позивача, що завдало останньому матеріальної шкоди, яка на момент ухвалення цього рішення у добровільному порядку не відшкодована. Визначаючи розмір шкоди, суд виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів понесених ОСОБА_1 збитків на завялену суму, а отже останнім не доведено, що ним було здійснено витрати у даному розмірі для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування, однак враховуючи Звіт №3406/22 про оцінку автомобіля марки «SEAT IBIZA» та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат та упущеної останнім вигоди, суд дійшов переконання, що сума, яка підлягає до відшкодування становить 41 808 грн 95 коп., тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля марки «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У цьому зв`язку, судом пропорційно до задоволених позовних вимог розподілено судові витрати.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року змінити, стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на його користь 67 152 грн 75 коп. компенсації завданої матеріальної шкоди, судовий збір за розгляд у суді першої інстанції у розмірі 854 грн 00 коп., витрати на проведення оціночної вартості відновлювального ремонту у розмірі 2 000 грн 00 коп., а також стягнути з відповідача витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції: судовий збір у розмірі 1 641 грн 69 коп., правничі витрати у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Не оспорюючи фактичних обставин заподіяння шкоди, особа, яка подала апеляційну скаргу не погоджується із розміром майнової шкоди, визначеної судом першої інстанції, вважаючи, що стягненню підлягає загальна вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту у розмірі 64 072 грн 75 коп. та вартість робіт щодо заміни складових у розмірі 3 080 грн 00 коп., що в загальному розмірі складає 67 152 грн 75 коп. (64 072,75 + 3 080,00), та випливає з експертного висновку № 0605 від 02 січня 2023 року. Вказує також на те, що під час розгляду справи цієї категорії, суди не вправі враховувати зношення майна, що помилково здійснено судом першої інстанції.

Апеляційна скарга містить попередній розрахунок понесених та очікуваних судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

23 серпня 2023 року від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про вступ у справу як представника, в якій міститься клопотання про здійснення розгляду справи з викликом учасників, яке мотивовано тим, що позивач особисто бажає обґрунтувати обставини даної справи, а також підтвердити обставини щодо компенсації правничих витрат.

Щодо клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу про розгляд справи з викликом сторін.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (частина перша статті 368 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 369 ЦПК України вирішується судом апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, які у справі, що переглядається не встановлено.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а судом апеляційної інстанції рішення про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не приймалось, в задоволенні відповідного клопотання належить відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини заподіяння шкоди майну позивача, а також належності відповідача по її заподіянню учасниками справи не заперечується, відповідачем рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині визначення розміру заподіяної позивачу шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача (балансоутримувача).

Відповідно до пункту 7 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають права звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, від якого на даний час Велика Палата Верховного Суду не відступала.

При цьому, шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 22 ЦК України).

Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір, а також те, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (правовий висновок викладений в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 30 січня 2018 року у справі № 395/1360/15-ц (провадження № 61-77св18),19 вересня 2018 року у справі № 686/3471/17 (провадження № 61-981св18), 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц (провадження № 61-13907св18)).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, заподіяної зокрема транспортному засобу, повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).

Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.)

Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.).

Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках».

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Із Звіту № 3406/22 про оцінку автомобіля, виконаного СПДФО ОСОБА_2 , який є належним суб`єктом оціночної діяльності, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 86 659 грн 87 коп., з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля марки «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 41 808 грн 95 коп., а ринкова вартість згаданого автомобіля становить 212233 грн. 80 коп.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Суд першої інстанції проаналізувавши звіт про оцінку автомобіля №3406/22 від 02 січня 2023 року, який не спростований відповідачем, зокрема його дослідницьку частину та викладені у ньому висновки, дійшов невірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню шкода у розмірі 41 808 грн 95 коп., як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, адже позивачем заявлено позовні вимоги не про відшкодування реальних збитків, а про відновленення пошкодженого майна, при визначенні розміру якої у спірних правовідносинах не ураховується зношеність, проте з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, а також принципу диспозитивності, до стягнення підлягає сума не у розмірі 86 659 грн 87 коп., яка звітом визначена як вартість відновлювального ремонту, а у заявленому розмірі 67 152 грн 75 коп.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо невірного вирішення питання про розмір заподіяної шкоди знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

У цьому зв`язку, з огляду на приписи частини тринадцятої статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме того, що оскаржуване рішення змінено, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 609 грн 50 коп.

Щодо стягнення правничих витрат.

Яка убачається з матеріалів справи, позивачем як фізичною особою укладено договір із адвокатським бюро «БРИКАР», керівником якого є також він (а.с. 31). До апеляційної скарги додано ордер, виданий АБ «Брикар» згідно якого адвокат Брикар Олег Михайлович уповноважується представляти інтереси ОСОБА_1 у Львівському апеляційному суді.

Тобто, договір про надання правової допомоги укладено із самим собою, що виключає можливість надання правової допомоги представником самому собі як позивачу у справі, а відтак і стягнення витрат на правничу допомогу на підставі такого договору. Тому у стягненні таких витрат слід відмовити.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року змінити, виклавши абзаци другий, третій та четвертий резолютивної частини рішення суду в такій редакції:

«Стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 67 152 (шістдесят сім тисяч сто п`ятдесят дві) грн 75 коп. - компенсації завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оціночної вартості відновлювального ремонту 1 549 (одну тисячу п`ятсот сорок дев`ять) грн 80 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 813 (вісімсот тринадцять) грн 93 коп.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн 50 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич