Постанова

Іменем України

12 січня 2023 року

м. Київ

справа № 824/28/22 (провадження № 22-вк/824/66/2022)

провадження № 61-9735ав22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання: Лісніченко Л. М.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка),

представник заявника (стягувача) - Іваненко Михайло Анатолійович,

боржник - державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна),

за участю:

представника заявника - Іваненка Михайла Анатолійовича,

представника боржника - Найденка Івана Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду

(м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня

2022 року у складі судді Олійника В. І. у справі за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна) про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У лютому 2022 року BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) звернулося до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання

на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка)

до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна) (далі - ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна)) про стягнення грошових коштів.

Заяву мотивовано тим, що 30 грудня 2021 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України прийняв рішення

у справі № 155/2021, відповідно до якого стягнув з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) 432 845,82 євро - заборгованість, 6 047,98 евро -

3 % річних, нарахованих за період з 27 травня 2021 року по 12 листопада 2021 року, 13 014,05 євро - на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 7 500,00 євро - на відшкодування витрат на оплату послуг представників, а разом 459 407,85 євро, а також три проценти річних,

що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 13 листопада 2021 року, до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості х 3 % + на кількість днів у відповідному році (365/366) х на кількість днів прострочення.

Відповідно до пунктів 9.2 - 9.4 контракту поставки від 13 квітня 2020 року № 53-129-01-2002095 сторони передбачили арбітражне застереження, домовившись про наступне: усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України

у відповідності до Регламенту цього суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду -

м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України.

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) зазначало, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року є остаточним та набуває законної сили з дати його винесення.

Станом на момент подання цієї заяви ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) добровільно не виконало рішення арбітражного суду

та не вчинило жодних дій, які б свідчили про наявність наміру його виконувати, що змушує BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) ініціювати виконання рішення у примусовому порядку.

За наведених обставин BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) просило:

визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) про стягнення 435 265,02 євро, у тому числі 432 845,82 євро - заборгованості,

2 419,20 Євро - 3 % річних, витрат зі сплати арбітражного збору та витрат

на правову допомогу;

видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) про стягнення 435 265,02 євро, у тому числі 432 845,82 євро - заборгованості,

2 419,20 євро - 3 % річних, витрат зі сплати арбітражного збору та витрат

на правову допомогу про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) 432 845,82 євро - заборгованості, 6 047,98 євро -

3 % річних, нарахованих за період від 27 травня 2021 року до 12 листопада 2021 року, 13 014,05 євро - на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 7 500,00 євро - на відшкодування витрат на оплату послуг представників, а разом 459 407,85 євро, а також три проценти річних,

що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи від 13 листопада 2021 року до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості х 3 % / на кількість днів у відповідному році (365/366) х на кількість днів прострочення; здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року заяву

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) задоволено.

Визнано і надано дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) про стягнення 435 265,02 євро, у тому числі 432 845,82 євро - заборгованості, 2 419,20 євро - 3 % річних, витрат зі сплати арбітражного збору та витрат

на правову допомогу.

Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) про стягнення 435 265,02 євро, у тому числі 432 845,82 євро - заборгованості,

2 419,20 євро - 3 % річних, витрат зі сплати арбітражного збору та витрат

на правову допомогу про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) 432 845,82 євро - заборгованості, 6 047,98 євро -

3 % річних, нарахованих за період від 27 травня 2021 року до 12 листопада 2021 року, 13 014,05 євро - на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 7 500,00 євро - на відшкодування витрат на оплату послуг представників, а разом 459 407,85 євро, а також 3 % річних,

що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи від 13 листопада 2021 року до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості х 3 % / на кількість днів у відповідному році (365/366) х на кількість днів прострочення.

Стягнуто з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка)

1 240,50 грн судових витрат, пов`язаних із розглядом справи та

24 846,00 євро витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що під час розгляду заяви

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 судом не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду

на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу у цій справі не містить двозначності стосовно того, в якому розмірі боржники мають сплатити відсотки на користь стягувача, а проведення виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані в арбітражному застереженні, та не може вважатися виходом за межі повноважень

і порушенням публічного порядку.

Разом із цим, суд вважав, що, оскільки рішенням міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті

та стягувач не звертався із заявою про визначення суми стягнення

у національній валюті України за курсом Національного банку України

на день постановлення ухвали, тому в ухвалі сума стягнення підлягає зазначенню у валюті, указаній у рішенні міжнародного комерційного арбітражу.

У зв`язку із цим, суд вважав, що оскільки не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021, тому подана BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшла апеляційна скарга

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року, у якій товариство просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання і надання дозволу

на виконання Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл

на стягнення коштів у розмірі 435 265,02 євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави України, та матиме наслідок належного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема у зимовий період, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій

на підприємствах атомної енергетики.

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» вважає, що Київським апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема: статті 35 та 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а також не враховано положення матеріального права, які необхідно було застосовувати, а саме: статті 3 та 5 Нью-Йоркської конвенції та пункт 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «України «Про виконавче провадження».

Вважає, що Київським апеляційним судом не враховано, що положення Нью-Йоркської конвенції та Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не пов`язують відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду із моментом

чи періодом укладання арбітражної угоди та доповнень до неї, оскільки положення зазначених Конвенції та Закону передбачають однією з підстав відмови саме «порушення публічного порядку».

Разом із цим, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» зазначає, що укладення між сторонами у цій справі контракту від 13 квітня 2020 року № 53-129-01-20-02095 відбувалось за результатами проведення публічних закупівель. В арбітражній угоді не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.

Вважає, що передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України спору щодо виконання контракту про публічні закупівлі суперечить положенням частини першої статті 22 ГПК України.

Разом із цим, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» вважає, що стягнуті з підприємства витрати на професійну правничу допомогу є безпідставними, надмірними та необґрунтованими, а також неспівмірними зі складністю справи.

У судовому засіданні представник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» - Найденко І. О. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав. При цьому, звернув увагу лише на те, що, стягнутий Київським апеляційним судом розмір витрат на професійну правничу допомогу є безпідставним, надмірним, необґрунтованим та неспівмірним

зі складністю справи, а вимоги стягувача є такими, що не підлягають задоволенню судом.

На думку представника ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча

компанія «Енергоатом» - Найденка І. О., витрати на професійну правничу допомогу за подачу заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду у три з половиною рази перевищують розмір задоволених витрат на професійну правничу допомогу, задоволених Міжнародним комерційним арбітражним судом

у своєму рішенні від 30 грудня 2021 року, при тому, що спір у цьому випадку не вирішується по суті. Не досліджено обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Вважає, що у задоволенні вимог BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) про стягнення витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції необхідно відмовити.

Також, представник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча

компанія «Енергоатом»- Найденко І. О. у судовому засіданні заперечував щодо стягнення витрат, понесених BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) на апеляційну скаргу

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом», у якому товариство просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу апеляційного суду - без змін.

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) вважає, що доводи апеляційної скарги ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» про те, що спір не міг бути переданий на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України суперечить положенням Закону України «Про публічні закупівлі» та спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 лютого 2020 року

у справі № 824/235/2018 та від 23 вересня 2021 року у справі № 824/72/21.

Разом із цим, заявник вважає, що доводи апеляційної скарги боржника про те, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 суперечить публічному порядку України є необґрунтованими

та такими, що полягають або у намаганні перегляду цього рішення по суті, або у неправильному тлумаченні концепції публічного порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо суми стягнутих витрат на правничу допомогу, також, на думку BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка),

є необґрунтованими, оскільки боржник не скористався своїм правом

і не подав клопотання про зменшення розміру таких витрат, а Київський апеляційний суду у відповідності до вимог статті 137 ЦПК України не мав права з власної ініціативи зменшувати витрати на правничу допомогу.

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) про приєднання доказів на підтвердження розміру, понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, а саме: копію додаткової угоди від 14 листопада

2022 року № 10_1_3/appeal_3 до договору № 29/04/21 про надання правової допомоги; інвойс № 114_10_3/11/22 dd.14ю11.2022 на суму 5 000,00 євро; доручення банку Tatra Bankвід 01 грудня 2022 року на суму 5 000,00 євро; акт приймання-передачі/звіт про надані послуги № 114_3/ appeal_3 від 01 грудня 2022 року.

У судовому засіданні представник BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) - Іваненко М. А. доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримав. Разом із цим, звернув увагу на те, що погоджується

із висновками апеляційної скарги щодо зменшення розміру витрат

на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції

до 16 590,00 євро, оскільки саме такий розмір був понесений

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) та підтверджений відповідними доказами.

На думку представника BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) - Іваненка М. А., при вирішенні питання про розподіл судових витрат має бути врахована поведінка сторін, а саме, неодноразова спроба стягувача врегулювати спір.

Також представник BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) -

Іваненко М. А. у судовому засіданні посилався на те, що спір, який виник між сторонами, є цивільно-правовим, оскільки виник із зобов`язань

зі сплати за поставлений товар. Цивільно-правові спори можуть передаватися на вирішення арбітражу, про що свідчить як закон, так

й усталена судова практика. У зв`язку із цим, боржник помилково вважає, що спір не був арбітрабельним.

Разом із цим, зазначав, що ухвалою Київського апеляційного суду

від 04 серпня 2022 року у справі № 824/45/22 відмовлено у задоволенні заяви ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка)

до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості.

У зв`язку із зазначеним, на думку представника BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) - Іваненка М. А., апеляційна скарга

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

30 грудня 2021 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України у складі Арбітражного суду:

ОСОБА_3 (голова), ОСОБА_1 , ОСОБА_2, у м. Києві, Україна, ухвалив рішення у справі № 155/2021, яким вирішено:

Стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка)

432 845,82 євро - заборгованість, 6 047,98 евро - 3 % річних, нарахованих

за період з 27 травня 2021 року по 12 листопада 2021 року, 13 014,05 євро - на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 7 500,00 євро -

на відшкодування витрат на оплату послуг представників, а разом

459 407,85 євро, а також 3 % річних, що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 13 листопада 2021 року,

до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості х 3 % + на кількість днів у відповідному році (365/366) х на кількість днів прострочення.

Рішення вступило в силу з дати його ухвалення 30 грудня 2021 року,

є остаточним та підлягає негайному виконанню.

Представник стягувача отримав рішення 12 січня 2022 року.

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) намагалося вжити заходів для того, аби спонукати боржника виконати рішення добровільно, без необхідності звернення до суду, зокрема 12 січня 2022 року направлено боржнику вимогу про добровільне виконання рішення, у якій

BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) просило перерахувати на його рахунок визначену суму грошових коштів протягом семи днів з дати отримання електронного листа з цією вимогою (додаток 7).

При цьому, стягувач попереджав про те, що у разі невиконання рішення добровільно, він буде змушений вдатися до процедури його визнання

та примусового виконання, що може призвести до збільшення витрат боржника - у зв`язку із продовженням нарахування 3 % річних на суму основного боргу та витрат на правову допомогу.

Вимога направлялася боржнику на електронні адреси ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» разом із вимогою, і серед іншого, боржнику було направлено і копію рішення.

Проте, станом на день подання цієї заяви, боржник не виконав добровільно рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим з дати його ухвалення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Апеляційна скарга ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча компанія «Енергоатом» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні

до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення

на територію України і застосування засобів примусового виконання

в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або

за принципом взаємності.

Згідно із частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу

на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу

на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише дотримання строків звернення із заявою, дотримання вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення.

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Конвенція), статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня

1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається

на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача. З урахуванням цих положень повинні застосовуватися положення статті 478 ЦПК України.

Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, -

за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона

не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору,

не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під

її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою,

то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань,

що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

У справі, яка переглядається, Київським апеляційним судом встановлено, що: арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами; рішення є обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання

не зупинено судом.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було перевірено дотримання публічного порядку,

що є підставою для відмови у задоволенні заяви BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка), відхиляються судом виходячи з наступного.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови

у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо у результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету

чи безпеці держави.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості

й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави

з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі у державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Частиною першою статті 47 «Про міжнародне приватне право» визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права

та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Відповідно до частини другої статті 81 «Про міжнародне приватне право», частини другої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження»

в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів

у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності

та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 було вирішено питання про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» (Україна) на користь BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) заборгованості за договором поставки продукції, підписаним

та погодженим сторонами, який є чинним та не визнавався недійсним

у судовому порядку, а отже, є обов`язковим для сторін.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку здійснити оплату за щось протизаконне чи аморальне,

не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

Під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності

та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають до стягнення, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу

є неприпустимим.

Обставини, встановлені рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021, не стосуються суспільних, економічних

та соціальних основ держави Україна, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, щодо зобов`язань, які виникли у квітні 2020 року та були виконані заявником у грудні 2020 року, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України,

її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що посилання заявника щодо неможливості вирішення питання про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором і до скасування мораторію (заборони), встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня

2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів

за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку із військовою агресією російської федерації» пов`язані з питаннями, які вирішуються на стадії виконавчого провадження, і не відносяться до підстав для відмови

у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, передбачених статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Крім того, колегія суддів виходить із того, що відповідно до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку із військовою агресією російської федерації запроваджений мораторій (заборона) на виконання, у тому числі

у примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно

до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 18 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

Під час розгляду справи було встановлено, що компанія BRV TRAIDE S.R.O.,

на користь якої має бути виконано рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021, зареєстрована та діє відповідно

до законодавства Словацької Республіки. Доказів на підтвердження того, що кінцевим бенефіціарним власником цієї компанії або отримувачем грошових коштів виступає громадянин російської федерації, юридична особа, створена та зареєстрована за законодавством російської федерації, або безпосередньо російська федерація боржником у встановленому законом порядку надано не було.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що визнання та виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі № 155/2021 не суперечить публічному порядку України.

Доводи апеляційної інстанції про те, що Київським апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема:

статті 35 та 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»,

а також не враховано положення матеріального права, які необхідно було застосовувати, а саме: статті 3 та 5 Нью-Йоркської конвенції

та пункт 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими та такими,

що зводяться до власного тлумачення заявником умов договору та норм права, виходячи з наступного.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які

за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі

з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні

та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані

на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Таким чином, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Пункт 9.2 розділу ІХ контракту містить застереження, за яким усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Частина друга статті 22 ГПК України не містить заборони на укладання такого застереження.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими в першому випадку є рівноправність сторін договору

та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних управлінських функцій.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного

та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Ці особливості випливають з мети Закону, якою

є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими

є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель

та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

Отже, на відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні

та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої статті 22 ГПК України, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів»

за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою

по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у розглядуваному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку

зі сплати коштів за надані послуги.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності

за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

За своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, є саме цивільно-правовим спором, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору,

а не виконання договору про закупівлі у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018 (провадження

№ 61-19916ав19).

Таким чином, під час розгляду справи Верховним Судом не встановлено підстав, передбачених статтею 478 ЦПК України, для відмови у визнанні

і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Оскільки рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року набрало законної сили і підлягає виконанню, проте боржник не виконує його добровільно, а також відсутні визначені цивільним процесуальним законодавством підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу

на виконання арбітражного рішення, то Верховний Суд погоджується

з висновком Київського апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення заяви BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка).

Разом із цим, відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня

2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року, у справі № 824/45/22 відмовлено у задоволенні заяви

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі

№ 155/2021 за позовом BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка)

до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 435 265,02 євро, у тому числі: 432 845,82 євро - заборгованості,

2 419,20 євро - трьох процентів річних і, крім того, витрат із сплати арбітражного збору, а також витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

В частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, Київський апеляційний суд дійшов неправильного висновку про стягнення таких витрат у розмірі 24 846,00 Євро, виходячи із наступного.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право

на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати

на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану

зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,

що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг

та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається

на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим

та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути

на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру

з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема,

у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно

до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення

їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат

на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі

від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року

у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити

та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру

та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані

на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам

в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься

у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша та третя статті 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми

в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання (постанови Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц).

Ухвалюючи судове рішення, суд встановив, що BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) понесла витрати на правову допомогу, які пов`язані

із розглядом справи в Київському апеляційному суді.

На підтвердження розміру таких витрат представник BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) надав суду договір про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року № 29/04/21, укладений між BRV Tride S.R.O.

та адвокатським об`єднанням «Конвента Ліґал», копію додаткової угоди

від 05 січня 2022 року № 10 до договору № 29/04/21 про надання правової допомоги, інвойс № 116/02/22 dd.09.02.2022 на суму 6 000,00 євро, платіжне доручення банку Tatra Bank від 25 травня 2022 року на суму 6 000,00 євро, акт приймання-передачі/звіт про надані послуги у рамках судової справи

№ 824/28/22 від 26 серпня 2022 року, інвойс № 136/08/22 dd.05.08.2022

на суму 6 000,00 євро, платіжне доручення банку Tatra Bank від 30 серпня 2022 року про оплату інвойсу № 136/08/22 dd.05.08.2022 на суму

6 000,00 євро.

Стягуючи із ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) витрати

на професійну правничу допомогу у розмірі 24 846,00 євро, Київський апеляційний суд не врахував того, що у своїй заяві про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року

у справі № 155/2021 BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) зазначала приблизну суму заплановано понесених витрат на професійну правничу допомогу та згодом уточнило точний розмір понесених судових витрат, зокрема: 16 590,00 євро із наданням відповідних доказів на підтвердження розміру цих витрат.

Разом із цим, колегія суддів Верховного Суду вважає, що витрати у розмірі 16 590,00 євро є неспівмірними зі складністю справи, оскільки у цій справі розглядаються лише процесуальні питання щодо визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду, яким спір між сторонами був вирішений по суті, і при цьому міжнародним арбітражем були визначені та відшкодовані витрати

на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 євро, тобто у значно меншому розмірі, ніж просить заявник та визначив суд першої інстанції.

Ураховуючи доводи (заперечення) ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерію розумності їх розміру, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат стягувача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку

із розглядом справи Київським апеляційним судом, до 2 500,00 євро, тому судове рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу за перегляд ухвали Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року Верховним Судом

У листопаді 2022 року BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) подало

до Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня

2022 року, у якому просило витрати, пов`язані із розглядом цієї справи

у Верховному Суді стягнути з боржника.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представник BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) надав суду копію додаткової угоди від 14 листопада 2022 року

№ 10_1_3/appeal_3 до договору № 29/04/21 про надання правової допомоги; інвойс № 114_10_3/11/22 dd.14ю11.2022 на суму 5 000,00 євро; доручення банку Tatra Bankвід 01 грудня 2022 року на суму 5 000,00 євро; акт приймання-передачі/звіт про надані послуги № 114_3/ appeal_3 від 01 грудня 2022 року.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними

і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду зазначала у зазначених вище постановах про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності

та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи

з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тому, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності)

та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи

та фінансовий стан обох сторін.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом,

є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи складність цієї справи, заперечення у судовому засіданні представника ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергокеруюча

компанія «Енергоатом» - Найденка І. О. щодо стягнення витрат, понесених BRV TRAIDE S.R.O. (Словацька Республіка) на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатським об`єднанням заявнику послуг, колегія суддів дійшла висновку,

що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача

на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, до 500,00 євро.

Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року у частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу змінити, стягнувши

із державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 євро.

У іншій частині ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути із державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV Tride S.R.O. (Словацька Республіка) 500,00 євро витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. М. Осіян

Є. В. Синельников