ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/183/22 Номер провадження 22-ц/814/2137/23Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Обідіна О.І., Прядкіна О.В.

розглянула в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24 серпня 2022 року, ухвалене суддею Кравець С.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.12.2019 р. Від шлюбу дітей не мають. Упродовж останніх років сімейне життя між ними розладилось, вони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, стали частими сварки, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям, фактично сім`я припинила своє існування, спільного господарства не ведуть. Позивачка вказує на те, що вжиття заходів щодо їх примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки спроби примирення в минулому не принесли результатів. Спір про поділ майна на даний час відсутній. Також зазначила про те, що після реєстрації шлюбу вона залишила своє дівоче прізвище ОСОБА_3 . У зв`язку з наведеним позивачка просить шлюб розірвати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області позов задоволено та розірвано шлюб, зареєстрований 13 грудня 2019 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 335, між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, просить скасувати рішення та надати сторонам строк для примирення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні без виклику сторін. Зазначає, що він не має юридичних знань, тому не подав до суду першої інстанції жодних документів, в тому числі відзив на позовну заяву. Заперечує проти розірвання шлюбу. Має бажання налагодити стосунки з дружиною, відновити взаєморозуміння, повагу в родині, аби зберегти шлюб, на добровільній основі та згоді обох сторін.

Посилається на те, що у рішенні не вказано, з якого часу припинено спільне проживання сторін, що не дає чіткого уявлення про те, коли сторони припинили шлюбні відносини. Причини розірвання шлюбу також не зрозумілі та не можуть бути покладені в основу рішення про розірвання шлюбу.

Вважає, що у цьому випадку суд першої інстанції формально підійшов до питання розірвання шлюбу, не врахував пояснень відповідача, не заслухав думку щодо можливого примирення сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки наведені у ній мотиви вважає необґрунтованими та безпідставними, а рішення місцевого суду, яке відповідає вимогам закону, залишити без змін.

Розгляд справи апеляційним судом проводиться в письмовому провадженні з урахуванням приписів ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369, п.4 ч. 6 ст. 19, ч. 13 ст. 7, практики ЄСПЛ, без повідомлення (виклику) учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи підтверджено, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб Київським районним у місті Полтава відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що складено актовий запис № 335 (а.с. 9, 10-11).

Дітей від шлюбу сторони не мають.

Згідно довідки Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради від 22.04.2022 р. №169 ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , і має такий склад сім`ї: ОСОБА_6 , син 2006 року народження, ОСОБА_7 , дочка 2010 р.н., ОСОБА_8 , син 2012 р.н. (а.с. 12).

За інформацією виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 31.05.2022 № 02-45/159, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно погосподарської книги №8, обєкта погосподарського обліку № 01-0571-1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що спільне життя між сторонами не склалося, так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, а відтак збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що спільне життя між сторонами не склалося, так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, дітей не мають, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та розірвав шлюб між сторонами, оскільки його збереження суперечитиме інтересам позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та не підтверджені належними та допустимими доказами.

У суді першої інстанції позивач наполягала на розірванні шлюбу, на примирення не згодна.

Відповідач в апеляційній скарзі просить надати строк для примирення, оскільки вважає, що можливо зберегти сім`ю.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Позивачка в апеляційному суді наполягає на розірванні шлюбу. Згідно її пояснень у відзиві на апеляційну скаргу, шлюб з відповідачем намагається розірвати з жовтня 2020 року, зокрема в досудовому порядку через органи ДРАЦС, проте відповідач відмовляє у цьому. Вказує, що має стійке бажання розірвати шлюб.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, оскільки це буде суперечити інтересам позивачки. Крім цього колегія суддів враховує, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Обставин які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при розгляді цієї справи колегією суддів не встановлено.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на наведене та на підставі ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна