Номер провадження 2-др/754/123/23
Справа №754/194/23
07 серпня 2023 року Суддя Деснянського районний суд м. Києва, Буша Н.Д. розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутенка Олексія Андрійовича про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат,-
26.07.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бутенко О.А. подано зазначену заяву, яку 04.08.2023 року було уточнено. Сторона просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути витрати позивача на професійну правничу допомогу з відповідача в розмірі 5 700 грн.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат задоволенні частково.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивача зазначає, що 25.06.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Бутенко О.А. було укладено договір №25/06/21 про надання правової допомоги.
Згідно п. 2.1 та п. 2.2 договору № 25/06/21 про надання правової допомоги 20.12.2022 між позивачем та адвокатом було укладено додаткову угоду до договору.
Згідно умов п.1 вказаної додаткової угоди №2 від 20.12.2022 р. сторонами було погоджено визначити, що обсяг надання правової допомоги, який підлягає обов`язковій оплаті з боку клієнта адвокату у вигляді гонорару у розмірі 8 000 грн., становить собою складання позовної заяви про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Позивач виконала свої зобов`язання зі сплати адвокату гонорару у фіксованому розмірі 8 000 грн. Окрім того, п. 2 додаткової угоди передбачено, що за здійснення адвокатом адвокатської діяльності у вигляді представництва клієнта в судових засіданнях, клієнт має сплатити адвокату гонорар у розмірі 1 500 грн. Позивачем було виконано грошові зобов`язання, зазначені у п. 2 додаткової угоди та сплачено адвокату 1 500 грн. 18.07.2023 р.. Таким чином, позивачем понесені судові витрати у справі 754/194/23 на надання їй правової допомоги адвокатом у загальному розмірі 9 500 грн.
Заявою від 04.08.2023 року адвокатом Бутенком О.А. було зменшено розмір судових витрат та він просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 5 700 грн. в зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 були частково задоволені судом при ухваленні заочного рішення 18.07.2023 року.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду копію договору №25/06/21 про надання правової допомоги адвокатом від 25.07.2021 року, копію додаткової угоди до договору №25/06/21 про надання правової допомоги адвокатом від 20.12.2022 року, копію акту приймання - передачі (до договору про надання правової допомоги №25/06/21 від 25.06.21р. та додаткової угоди від 20.12.2022 р. до вказаного договору) від 30.12.2022 року, копію листів-повідомлень від 30.12.2022 року, 03.02.2023 року та 18.07.2023 року на ім`я ОСОБА_1 , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем фактично було сплачено кошти за надані послуги з правничої допомоги у розмірі 9 500 грн., проте з урахуванням часткового задоволення позову, представник позивача просив суд стягнути з відповідача 60% від понесених вказаних судових витрат на надання правничої допомоги адвокатом.
Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що визначена сума правничої допомоги у розмірі 5 700 грн. є обґрунтованою.
Отже, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення з урахуванням її уточнення підлягає задоволенню.
Пунктом 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 11, 133, 134, 137, 141, 182, 270 ЦПК України, Конституцією України, Законом України «Про адвокатську діяльність», суд,-
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутенка Олексія Андрійовича про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 754/194/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 700 грн.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення через Деснянський районний суд м.Києва.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складено 07.08.2023 року.
Суддя Н.Д.Буша