ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3732/21 Номер провадження 22-ц/814/3172/23Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

імена (найменування) сторін:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація» Терешківської сільської ради Полтавського району

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2022 року, постановлене суддею Гальченко О.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ПАТ СК «Країна», Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2020 о 13-30 год. спеціалізований сміттєвоз АТ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є Терешківська сільська рада, під керуванням водія КП ЖЕО Терешківської сільської ради ОСОБА_3 , без наявного полісу ОСЦПВ, здійснюючи буксирування за допомогою гнучкого зчеплення автомобіля ГАЗ 2705 СПГ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , виїжджаючи з боку вул. Ярошенка с. Терешки Полтавського району Полтавської області на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг допустив зіткнення автомобіля ГАЗ 2705 СПГ з автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , що рухався у напрямку м. Харків. У результаті ДТП позивачі, які були пасажирами автомобіля ВАЗ 21043, отримали тілесні ушкодження, внаслідок чого їм було завдано моральної, фізичної та майнової шкоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія спеціалізованого сміттєвоза - С, марка - А, модель - 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована, оскільки страховий поліс ПАТ «НАСК» «ОРАНТА» діяв до 11.07.2020.

Вина водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вказаній ДТП встановлена ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.10.2021.

Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_1 витрачено на лікування 16577,39 грн., а ОСОБА_2 - 21069,71 грн., що підтверджується чеками. Вважають, що вина обох водіїв, винних у ДТП, становить по 50% кожного, тому вказану матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням, просять стягнути з кожного відповідача в рівних частках на їх користь.

Вказали, що в результаті отриманих травм їм завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, переживаннях та негативних емоціях, що виникли внаслідок порушення ритму життя.

Оскільки вина працівника КП «ЖЕО» Терешківської сільської ради ОСОБА_3 у вчиненні ДТП є доведеною, тому КП ЖЕО «ЖЕО» Терешківської сільської ради має відшкодувати кожному позивачу моральну шкоду по 40000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтаської області від 01 липня 2022 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду внаслідок кримінального правопорушення за лікування потерпілої у розмірі 8288,70 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду внаслідок кримінального правопорушення за лікування потерпілої у розмірі 8288,70 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоду внаслідок кримінального правопорушення за лікування потерпілої у розмірі 10534,86 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоду внаслідок кримінального правопорушення за лікування потерпілої у розмірі 10534,86 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду внаслідок кримінального правопорушення у розмірі по 40000,00 грн. кожній.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку в частині стягнення моральної шкоди оскаржило КП ЖЕО Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської, просило скасувати його у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 під час скоєння ДТП використовував службовий автомобіль не у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків, тому КП «ЖЕО» Терешківської сільської ради не має нести відповідальність перед позивачами.

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається його законність та обґрунтованість.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 23.09.2020 о 13-30 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним спеціалізованим сміттєвозом АТ 2121, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював буксирування за допомогою гнучкого зчеплення (канату) автомобіля ГАЗ 2705 СПГ, номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , та рухався по вулиці Ярошенка у с. Терешки Полтавського району у напрямку М 03 «Київ-Харків Довжанський».

Наблизившись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиця Ярошенка с. Терешки Полтавського району та автодороги М 02 «Київ-Харків-Довжанський», зупинившись перед перехрестям, водій ОСОБА_3 перед початком руху не переконався у безпеці свого маневру, виїхав на перехрестя із другорядної дороги, не надав перевагу у русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, а саме автомобілю ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , що рухався у напрямку м. Харків та допустив зіткнення буксированого ним автомобіля ГАЗ 2705 СПГ та автомобіля ВАЗ 21043. Водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ 21043, номерний знак НОМЕР_3 , наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ 2705СПГ.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/46637-ІТ від 21.04.2021 за результатами інженерно-транспортної експертизи та висновку експерта від 27.04.2021 причиною вказаної ДТП та її наслідків стало порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ 21043 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, які за висновком експерта № 1225 від 26.11.2020 за результатами судово-медичної експертизи кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Викладені обставини події дорожньо-транспортної пригоди, вини учасників, причинно-наслідкового зв`язку та заподіяння шкоди позивачам підтверджується ухвалою Полтавського районного сду Полтавської області від 20.10.2021 у справі № 545/1283/21 (кримінальне провадження № 0000752) (т. 1, а.с. 31-36).

Вказаною ухвалою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілими, кримінальне провадження закрито.

ОСОБА_3 працював на посаді водія КП «ЖЕО» Терешківської сільської ради та керував автомобілем АТ2121, номерний знак НОМЕР_1 , який належить Терешківській сільській раді.

Страховий поліс АО/5332620 водія автомобіля спеціалізованого сміттєвоза - С, марка - А, модель-2121, номерний знак НОМЕР_1 ПАТ «НАСК» «ОРАНТА» діяв до 11.07.2020, а отже цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП не застрахована.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/171-21/5235-ІТ від 27.04.2021 у діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1.,16.11. ПДР, в діях водія ОСОБА_5 невідповідність вимогам п. 12.3. ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина працівника КП ЖЕО Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області гр. ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена та підтверджена рішенням суду, тому відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України відповідач має відшкодувати позивачам завдану моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20), зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 під час скоєння ДТП використовував службовий автомобіль не у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Згідно довідки № 1 від 14.04.2021 ОСОБА_3 працював на КП ЖЕО Терешківської сільської ради з 12.11.2019 по 12.01.2021 водієм на автотранспортному засобі МАЗ-4371 АТ-2121 НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 29).

Вищевказаний транспортний засіб належить на праві власності Терешківській сільській раді, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1, а.с. 30).

З пояснень наданих ОСОБА_3 слідчому ВРЗСТ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області вбачається, що 23.09.2021 ОСОБА_3 перебував на роботі та керував вищевказаним сміттєзбірником (т. 1, а.с. 27-28).

Відповідно до п. 2.1 долученої до апеляційної скарги робочої інструкції водія автотранспортних засобів (спеціальні автомобілі для збору та вивезення сміття) посадовими обов`язками водія є забезпечення збирання та вивезення твердих побутових відходів з сіл Терешківської територіальної громади згідно графіку і трудового розпорядку КП «ЖЕО» (т. 2, а.с. 90).

З матеріалів справи вбачається, що ДТП за участю водія ОСОБА_3 сталося в с. Терешки Полтавського району Полтавської області, тобто в межах визначеної посадовою інструкцією територією виконання ОСОБА_3 його трудових обов`язків.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги, що ДТП сталося не під час виконання ОСОБА_3 своїх посадових обов`язків, а тому підприємство не може нести відповідальність за дії свого працівника, колегія суддів оцінює критично, оскільки КП «ЖЕО» Терешківської сільської ради не довело, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортним засобом, що відповідно до частини третьої статті 1187 ЦК України покладало б відповідальність на нього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року в справі № 559/961/17 (провадження № 61-125св23).

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація" Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді : О.І. Обідіна

О.О. Панченко