Справа № 202/2533/22
Провадження № 2/202/192/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря Карасьової Г.І.,

представника позивача адвоката Червоної Т.М.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2022 року представник ОСОБА_5 адвокат Червона Т.М. звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, третя особа: Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтуванні заяви, представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько, позивача ОСОБА_9 . На момент смерті останньому належала 1/3 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки, позивач на момент смерті батька фактично проживав разом з ним, а інших спадкоємців не має, то він у 2021 році звернувся до державного нотаріуса з відповідною заявою про отримання свідоцтва на спадщину. Постановою від 15.09.2021 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском терміну звернення з відповідною заявою та відсутності підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на момент його смерті.

Враховуючи наведеного, позивач просив встановити факт постійного проживання спадкоємця - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2022 року було витребувано у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, (, адреса: м. Дніпро, вул. Радистів, 8) належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

26.08.2022 року представником позивача було уточнено позовні вимоги шляхом заміни відповідачів у справі, а саме пред`явлення позовних вимог до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Червона Т.М. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 фактично поділено на три окремі житла, однак юридично ці частки не виділені. При цьому право власності за відповідними частинами домоволодіння (по 1/3) зареєстровано за ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . Позивач дійсно на момент смерті батька ОСОБА_9 мешкав разом з ним, оскільки за останнім потрібен був постійний догляд.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , представник відповідача Дніпровської міської ради Базилевська Т. подали до суду заяви, згідно яких просять суд розглядати справу без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, до суду не з`явились, про причин неявки не повідомили. У зв`язку з чим суд на підставі ст. 223 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , повідомив, що є сусідом сторін по справі. Позивач дійсно постійно доглядав за хворим батьком, а останній рік його життя фактично мешкав разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження від 28.06.1960 серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Відповідно до даних КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 поділено на три окремі житла, при цьому право власності за відповідними частинами домоволодіння (по 1/3) зареєстровано за ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Вказане підтверджується також копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.12.1988 р., виданого відділом комунального господарства Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів.

Згідно свідоцтва про смерть виданого 21.11.2014 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Серія НОМЕР_2 ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 21.11.2014 р. зроблений актовий запис № 1180.

Згідно свідоцтва про смерть виданого 09.06.2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Серія НОМЕР_3 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 09.06.2015 р. зроблений актовий запис № 589.

Згідно відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 23.07.2021 р. № 14/5-11142 на момент смерті ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

20.07.2021 р. ОСОБА_5 звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька - ОСОБА_9 .

Постановою від 15.09.2021 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском терміну звернення з відповідною заявою та відсутності підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на момент його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Так, відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання позивача не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.

Досліджені у судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, а саме: поясненнями відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_11 дають підставу зробити висновок, що позивач станом на 06 червня 2015 року (дата смерті спадкодавця) фактично мешкав разом зі своїм батьком - ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить оформлення спадкових прав, а тому позовна вимога в частині встановлення факту постійного проживання позивача на час відкриття спадщини, разом із ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

З урахуванням того, що в під час судового розгляду встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем, який постійно проживав разом із померлим ОСОБА_9 на час відкриття спадщини, відмову від прийняття спадщини після померлого не заявляв, а тому, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі.

За змістом приписівст.16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України, є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність,достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню.

Керуючисьст.15,16,182,328,346,392,1216-1218,1220,1222,1223,1258-1265,1268-1270, 1272, 1296, 1297 ЦК України,Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, ст.12,13,76-89,130,258-259,263-265, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_2 ), разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_2 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 26 січня 2023 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський