Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1759/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:
головуючої судді Кононихіної Н.Ю.,
при секретарі Корнєйчук О.В.,
заявника ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Олевську заяву ОСОБА_1 «про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами»
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, «про встановлення факту смерті»,-

В С Т А Н О В И В:
09.01.2022 року до Олевського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.11.2022 року по цивільній справі № 287/1759/22 задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту смерті. Судом встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань.
Після прийняття вищевказаного рішення заявниця отримала лист з військової частини НОМЕР_1 (Національна гвардія України) від 08.12.2022 №40/57/9/2-2968, в якому військова частина НОМЕР_1 повідомила, що під час виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю старшого солдата ОСОБА_3 було допущено помилку, а саме зазначено, що смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 №58 с/ч). На даний час помилка в наказі виправлена, а саме зазначається, що смерть сталася 13 березня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022 №61 с/ч).
Також заявниця вважає, що варто врахувати, що згідно з витягом з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 13.03.2022 №61 с/ч, виключено з видів забезпечення у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань у м.Маріуполь 13 березня 2022 року (підстава: донесення оперативного чергового частини від 13.03.2022). Тому заявник вважає, що мають місце підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, які не були відомі суду і заявниці на момент прийняття вказаного рішення, тому просить суд: скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.11.2022 у справі №287/1759/22 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті; ухвалити нове рішення у справі №287/1759/22, яким встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 від вогнепального поранення, несумісного з життям, під час виконання бойових завдань.
Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася та пояснила, що підтримує вимоги поданої нею заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки мають місце підстави для перегляду рішення, які не були відомі суду і заявниці на момент прийняття вказаного рішення від 17.11.2022 про встановлення факту смерті, а саме отриманий нею після прийняття рішення інший витяг з наказу командира військової частини від 13.03.2022 №61 с/ч, яким виключено з видів забезпечення у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань у м.Маріуполь 13 березня 2022 року.
Додатково пояснила, що відносно загиблі сина ОСОБА_3 , 2000 року народження, органами Національної поліції Житомирської області заведена розшукова кримінальна справа, у зв`язку з чим батько ОСОБА_3 надавав зразки крові для проведення судово-медичної експерти та тестів ДНК, результати СМЕ відсутні, розшук не проведений, і зниклий ОСОБА_3 , 2000 року народження, на даний час знаходиться в розшуку. Заявник не знає обставин загибелі ОСОБА_3 , його тілесних ушкоджень, механізму тілесних ушкоджень, часу і місця смерті. Крім того зазначила, що спілкування з ОСОБА_3 , 2000 року народження, по мобільному зв`язку припинилося 10.03.2022 року.
Представник заінтересованої особи Олевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Шевчук Н.М. в судове засідання з`явилася та пояснила, що просить винести рішення по справі на розсуд суду, однак згідно Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», де вказано, що попередньо заявник і родич зниклої особи повинен звернутися до органів Національної поліції за місцем проживання із заявою про розшук. Органами Нацполіції України повинно бути заведено розшукове кримінальне провадження, в межах якого повинно бути опитано свідків, проведено судово-медичну ДНК експертизу, проведено інші слідчі та оперативно-розшукові дії, якими встановлено обставини зникнення і можливість смерті особи, механізм тілесних ушкоджень, причину смерті особи, час та місце смерті, надано висновок про результати розшуку. За результатами розшуку заявник-родич може звернутися у суд із заявою про оголошення особи безвісти відсутньою згідно ст.43 ЦК України чи оголошення особи померлою згідно ст.46 ЦК України через 1-3 роки після зникнення особи, якщо в місці постійного проживання немає відомостей про місце її перебування, і особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю.
У справі немає документів про відмову органів РАЦС видати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , 2000 року народження.
Наказ №58 від 10.03.2022 року не може бути підставою для винесення рішення суду про встановлення факту смерті, так як заснований на припущеннях, навіть незрозуміло чи дійсно ОСОБА_3 , 2000 року народження, помер.
У той же час наказ №61 від 13.03.2022 посилається на оперативні дані, хоча згідно оперативно-розшукових дій вони не перевірені.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов наступних висновків.
І. Відповідно до вимог ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд, з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
За положеннями ч. 3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Як роз`яснено у п.3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Вищезазначене узгоджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18.
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Відповідний правовий висновок відповідає. постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Під час винесення рішення Олевського районного суду Житомирської області по справі №287/1759/22 року було відомо з матеріалів справи про витяг з наказу №58 від 10.03.2022 року, де вказано, що виключено з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який помер від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Із матеріалів заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що після прийняття вищевказаного рішення заявник ОСОБА_1 отримала лист з військової частини НОМЕР_1 (Національна гвардія України) від 08.12.2022 №40/57/9/2-2968 (а.с.96), в якому військова частина НОМЕР_1 повідомила, що під час виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю старшого солдата ОСОБА_3 було допущено помилку, а саме зазначено, що смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 №58 с/ч). На даний час помилка в наказі виправлена, а саме зазначається, що смерть сталася 13 березня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022 №61 с/ч.
Згідно витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 13.03.2022 №61, виключено з видів забезпечення у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань у м.Маріуполь 13 березня 2022 року (підстава: донесення оперативного чергового частини від 13.03.2022) (а.с.95).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи бути присутнім на засіданні по розгляду справи. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Таким чином, суд вважає у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 13.03.2022 №61 містяться відомості, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику та суду при розгляді справи.
При таких обставинах, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 наведено нововиявлені обставини, які дають підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи заявника, на які вона посилається, як на нововиявлені обставини відносяться до таких у розумінні ст.423 ЦПК України і є підставами для перегляду і скасування рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2022 по справі №287/1759/22 року за нововиявленими обставинами, а тому заяву про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами слід задовольнити.

ІІ. Щодо ухвалення нового рішення за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно з п.п. 13 і 18 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану у реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1-3 ст.6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).
Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.
Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.
Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» 2505-VIII до органів, уповноважених на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також на виконання інших функцій, пов`язаних з реалізацією цього Закону, належать Національна поліція України та органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, визначені Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність".
Згідно ч.1, 3 ст.18 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України.
Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення.
Відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру в порядку, передбаченому цим Законом, протягом 24 годин після отримання Уповноваженим від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи.
Згідно ст.20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, припиняється не пізніше ніж через три дні з дня встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це її близьких родичів та членів сім`ї, а також заявника, якщо заявник не є близьким родичем та членом сім`ї. Про припинення розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідкладно робиться відмітка в Реєстрі.
Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для припинення її розшуку.
Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.
Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам.
Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК-лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію.
Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» 2135-ХІІ підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб безвісно відсутніх.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Зокрема це передбачено у ч.3 ст.9 вказаного закону, коли особа безвісти зникла.
Згідно п.3 ч.1 ст.9-1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» щодо осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у тому числі у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, заворушеннями всередині держави або у зв`язку з надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру або іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей, - до встановлення їх місця перебування, місця поховання чи місцезнаходження останків.
Відповідно до ст.60 Кримінально-процесуального кодексу України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.242 Кримінально-процесуального кодексу України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті.
Згідно ч.1-2 ст. 245 Кримінально-процесуального кодексу України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.
Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, організаційно-розпорядча документація, що є одним з класів управлінської документації, поділяється, зокрема, на розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження).
Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу ІІ зазначених Правил розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом.
Відповідно до пункту 92 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, після набрання чинності наказом (розпорядженням) внесення змін до нього, визнання його таким, що втратив чинність, чи його скасування здійснюється лише шляхом видання нового наказу (розпорядження).
Отже, наказ з кадрових питань як різновид розпорядчого документа, може бути змінено і доповнено новим розпорядчим документом.
Наказ (розпорядження), яким вносяться зміни, оформлюється з урахуванням вимог п.93 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55.
Згідно пункту 94 Типової інструкції з діловодства, у разі видання наказу (розпорядження) про визнання таким, що втратив чинність, або скасування іншого наказу, у розпорядчій частині зазначається пункт, який повинен починатися із слів Визнати таким, що втратив чинність,... або Скасувати … відповідно.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого в березні 2000 року Новобілокоровицькою селищною радою Олевського району Житомирської області, ОСОБА_3 , народився, ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_1 (а.с.4).
Згідно заяви ОСОБА_1 від 17.10.2022 року (вх.№4910/22) встановлення факту смерті сина необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть.
Також встановлено, що ОСОБА_3 був учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 05 червня 2019 року та проходив військову службу за контрактом в окремому загоні спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 » військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Національної гвардії України (а.с.3).
Відповідно до витягу з наказу №58 від 10.03.2022 року було виключено з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який помер від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).
Відповідно відповіді ДП «Український національний центр розбудови миру» обставини загибелі старшого солдата ОСОБА_3 на даний час не відомі, у зв`язку з тим, що всі можливі свідки загинули або перебувають у полоні. Також стосовно фактичного місця знаходження старшого солдата ОСОБА_3 до військової частини не надходила і наразі невідома (а.с.20).
Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2022 №40/57/9/2-2309 заявнику надано відповідь про те, що відповідно до п. 8 Інструкції «Про порядок обліку, вберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», затвердженої постановою КМУ від 27 листопада 1998 р. №1893, співробітникам (виконавцям), допущеним до роботи з документами з грифом "Для службового користування", забороняється повідомляти усно або письмово будь-кому відомості, що містяться у цих документах, якщо це не викликано службовою потребою. Відповідно до п. 4.1 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346, передбачено, що спеціальному розслідуванню підлягають: випадки загибелі працівників: групові нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від тяжкості ушкодження їх здоров`я; випадки смерті в підрозділі; випадки зникнення працівників; нещасні випадки з тяжкими наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України). При цьому у листі вказано, що інформація стосовно обставин загибелі старшого солдата ОСОБА_3 на даний час не відома, у зв`язку з тим що всі можливі свідки загинули або перебувають у полоні. Інформація стосовно фактичного місця знаходження старшого солдата ОСОБА_3 до військової частини не надходила і наразі невідома. Відповідні органи державної влади та установи щодня роблять всі можливі заходи для пошуку та повернення тіл загиблих військовослужбовців. Враховуючи, що територія місця бойових дій на даний час знаходиться під контролем вс рф, проведення спеціального розслідувати не представляється можливим (а.с.22-25).
Згідно листа (а.с.96) з військової частини НОМЕР_1 (Національна гвардія України) від 08.12.2022 №40/57/9/2-2968, в якому військова частина НОМЕР_1 повідомила, що під час виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю старшого солдата ОСОБА_3 було допущено помилку, а саме зазначено, що смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 №58 с/ч). На даний час помилка в наказі виправлена, а саме зазначається, що смерть сталася 13 березня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022 №61 с/ч).
Згідно витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 13.03.2022 №61, згідно якого виключено з видів забезпечення у зв`язку зі смертю навідника-оператора відділення вогневої підтримки взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення « ОСОБА_4 » старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань у м.Маріуполь 13 березня 2022 року (підстава: донесення оперативного чергового частини від 13.03.2022) (а.с.95).
Тобто матеріали справи містять два різних витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_6 : наказ від 10.03.2022 №58 та наказ від 13.03.2022 №61, які є взаємовиключними та протирічать одне одному.
Таким чином, в порушення вищевказаних вимог Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, на даний час існує два самостійних розпорядчих документа: наказ від 10.03.2022 №58 та наказ від 13.03.2022 №61, що на думку суду, є взаємовиключеними, при цьому містять розбіжності, як наслідок суд позбавлений можливості встановити, зокрема, точну дату смерті військовослужбовця ОСОБА_3 . Тому суд критично відноситься до даних наказів і не бере їх до уваги як докази для встановлення факту смерті.
Згідно ст.18 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» 2505-VIII, відповідно до ст.60 Кримінально-процесуального кодексу України, заявник ОСОБА_1 повинна першочергово звернутися до органів Національної поліції України із заявою про розшук її сина, після чого згідно ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» 2135-XII в обов`язковому порядку повинна бути відкрита у даному кримінальному провадженні оперативно-розшукова справа з висновками про розшук ОСОБА_3 , 2000 року народження, де попередньо мають бути опитані свідки зникнення чи смерті ОСОБА_3 , 2000 року народження, згідно ст.242 Кримінально-процесуального кодексу України по можливості мають бути проведені судово-медичні експертизи та експертизи ДНК, освідування трупа потерпілого, згідно ст.91 Кримінально-процесуального кодексу України мають бути встановлені обставини, час, місце його смерті та його тілесні ушкодження та механізм їх спричинення за відсутності лікарського свідоцтва про смерть, і документи про поховання потерпілого чи ексгумації його трупа. Дані матеріали по справі відсутні. Заявник не клопотала про їх прилучення до справи.
Тим більше, що заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відносно загиблі сина ОСОБА_3 , 2000 року народження, органами Національної поліції Житомирської області заведена розшукова кримінальна справа, у зв`язку з чим батько ОСОБА_3 надавав зразки крові для проведення судово-медичної експерти, результатів СМЕ відсутні, розшук не проведений, і зниклий ОСОБА_3 , 2000 року народження, на даний час знаходиться в розшуку. Заявник не знає обставин загибелі ОСОБА_3 , його тілесних ушкоджень, механізму тілесних ушкоджень, часу і місця смерті. Також зазначила, що спілкування з ОСОБА_3 , 2000 року народження, по мобільному зв`язку припинилося ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_1 належним чином не обгрунтовано підстав звернення до суду з вимогою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме відсутність відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану.
Крім того, у заяві від 09.01.2023 (вх.№173/23) ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення у справі №287/1759/22, яким встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 від вогнепального поранення, несумісного з життям, під час виконання бойових завдань, однак у прохальній частині даної заяви не вказано про необхідність встановлення факту смерті військовослужбовця ОСОБА_3 у певному місці.
Виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені обставини та мету, з якою заявниця звернулась до суду з даною заявою, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заявником не надано належних доказів, які достовірно свідчать про смерть особи в певний час, у певному місці і за певних обставин. Так, у матеріалах справи відсутні належні докази, що можуть підтвердити факт перебування особи в зоні ведення бойових дій та її загибелі, зокрема докази призначення на службу ОСОБА_3 , його звільнення у зв`язку зі смертю, зняття із забезпечення на місці служби, оперативні дані щодо розшуку вказаної особи, зокрема фотоматеріали, не встановлено місце поховання, відсутні матеріали службової перевірки обставин зникнення ОСОБА_3 .
З огляду на вищезазначене, суд ухвалює нове рішення у справі № 287/1759/22, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, «про встановлення факту смерті» - залишає без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 263-265, 352, 354, 355, 423, 424, 429 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, «про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами» - задовольнити.
Скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.11.2022 у справі № 287/1759/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, «про встановлення факту смерті».
Ухвалити нове рішення у справі № 287/1759/22, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту смерті - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Заінтересована особа: Олевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), місце знаходження: 11001, м.Олевськ, вул.Володимирська, 5, Житомирської області, .
Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: 10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича, 7.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна