Справа № 182/220/23
Провадження № 2/0182/914/2023
У Х В А Л А

Іменем України

26.01.2023 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у Багрова А.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Так, згідно позовних вимог позивач просить суд:

« Розірвати договір довічного утримання, укладений між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко Ігорем Миколайовичем. Повернути у власність її ОСОБА_1 будинок з прибудинковими будовами та земельною ділянкою площею 0,0529 га по АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. Скасувати заборону відчуження посвідчену Приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко Ігорем Миколайовичем.»

Разом з позовною заявою подала заяву про витребування доказів, а саме: витребувати у відповідача та приватного нотаріуса документи щодо укладеного між нею та відповідачем договору довічного утримання, оскільки вона цих документів не має, приватний нотаріус Наявко І.М. через війну не працює, а тому самостійно вона отримати ці докази не може.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення доказів, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч. 3 ст. 116 ЦПК України).

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які заявник наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, позивач у своїй заяві не наводить.

Убачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до «здобуття доказів», а не їх «забезпечення», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач може самостійно отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В інформації з цього реєстру наявна уся інформація про укладення договорів щодо нерухомого майна на відповідні заборони із зазначенням дати, час та місця посвідчення, їх реєстрації тощо.

А також, позивач може самостійно відновити (отримати дублікат договору довічного утримання), звернувшись із письмовою заявою особисто або доручивши зробити це іншій особі до нотаріальної контори і отримати дублікат втраченого або зіпсованого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. Якщо ж примірники документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, ще не передано до архіву, то дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання.

Позивач посилається на те, що приватний нотаріус не працює, при цьому доказів цього не надає.

Доказів вжиття заходів для отримання дублікату договору довічного отримання самостійно, який позивач просить витребувати суду не надано.

З огляду на зміст заяви, її обґрунтування, додані до неї документи, а також зазначені правові позиції Верховного Суду, наразі суд не вбачає підстав для задоволення відповідної заяви.

Керуючись ст.84, 116, 118, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом їх витребування.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу складено 26.01.2023 року.

Суддя: А. Г. Багрова