Справа № 314/2551/22
Провадження № 2/314/144/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2251/22 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Промінь", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В позові посилається на те, що у 2007 році ОСОБА_5 передав земельну ділянку площею 9,3 га, кадастровий номер :03:002:0036, в оренду ТОВ "Промінь" строком на 10 років, тобто до 2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_5 помер, після його смерті спадщину прийняв син померлого позивач ОСОБА_3 28.07.2017 позивач, як власник земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0036, звернувся до директора ТОВ "Промінь" Тонєвої Л.П. з проханням про повернення земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку оренди за договором. Однак, ОСОБА_4 в усному порядку відмовила, повідомивши про те, що строк договору оренди земельної ділянки починає відраховуватись не з моменту його укладення, а з моменту його державної реєстрації, а саме з 26.12.2012. Земельну ділянку позивачеві вдалося повернути тільки у 2021 році.

Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001183 від 12.12.2019, було встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "Промінь", згідно статуту товариства була наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, тобто, відповідно до ст. 18 КК України, є службовою особою, з використанням свого службового становища, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи свої протиправні дії та реалізуючи злочинний намір, направлений на підроблення офіційного документа, не маючи на те відповідних повноважень, підробила підпис від імені ОСОБА_5 в заяві про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності від 15.11.2012. Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на складання завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_4 підробила підпис від імені ОСОБА_5 в Поземельній книзі з кадастровим номером земельної ділянки :03:002:0036. Після чого ОСОБА_4 , використовуючи службове становище, розуміючи, що підроблена нею раніше заява від 15.11.2012 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності є офіційним документом та підставою для реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, і змінює умови договору, в частині строку оренди, без згоди її власника ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, надала до відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області вищевказану заяву від 15.11.2012 для її реєстрації, тим самим фактично продовжила строк договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0036 до 26.12.2022 без згоди її власника. Таким чином, 26.12.2012 на підставі підробленої ОСОБА_4 заяви договір оренди земельної ділянки було зареєстровано за № 02262, після чого відкрито Поземельну книгу щодо земельної ділянки площею 9,3973 га, якій присвоєно кадастровий номер :03:002:0036. Таким чином, ОСОБА_4 використала завідомо підроблені офіційні документи, довівши свій кримінально-злочинний умисел до кінця та незаконно подовжила термін дії оренди земельної ділянки без згоди власника.

За результатами розгляду Вільнянським районним судом Запорізької області кримінального провадження № 0001183 від 12.12.2019 (№ 1-кп/314/123/2022) ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Таким чином, з 26.12.2017 по 2021 рік позивач, будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0036, був позбавлений можливості нею користуватись для власних потреб та отримувати прибуток, оскільки нею користувалось ТОВ "Промінь", отримуючи прибуток.

Внаслідок протиправних дій директора ТОВ "Промінь" ОСОБА_4 позивач зазнав матеріальної шкоди, яка виразилась у неотриманому прибутку з належної йому земельної ділянки.

З метою встановлення розміру завданої ОСОБА_3 матеріальної шкоди, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 17.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у якому позивачеві надано статус потерпілого, проведено комплексну економічну та товарознавчу експертизу, за висновком № 922/923/024-21 від 18.10.2021 якої розмір упущеної вигоди складає 257164,55 грн.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідачів, позивач поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач міг би реалізувати не витрачаючи час на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ та органів державної влади для належного захисту своїх порушених прав. Моральну шкоду позивач оцінює у 100000,00 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд постановити рішення про стягнення солідарно з ТОВ "Промінь" та ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду, завдану злочинному діями відповідача, у розмірі 257164,55 грн. та 100000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.10.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.11.2022 від представника відповідачів адвоката Ткача Д.М. надійшов відзив на позов, у якому останній, заперечуючи проти позову зазначив, що, по-перше, в позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у кримінальному провадженні за № 0001183 від 12.12.2019 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Разом з тим, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.06.2022 у справі № 314/2276/21 кримінальне провадження було закрито за клопотанням прокурора на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності без встановлення вини ОСОБА_4 . При цьому, під час розгляду вказаної справи ОСОБА_4 свою вину не визнавала.

У постанові від 11.11.2020 у справі № 455/229/17 Верховний Суд зазначив, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буле доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. Отже, враховуючи відсутність обвинувального вироку суду у кримінальному провадженні № 0001183, в силу ст. 62 Конституції України ОСОБА_4 є невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні є неналежним доказом винуватості ОСОБА_4 , оскільки, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в ньому викладаються обставини, які прокурор вважає встановленими. Тобто зміст обвинувального акту це позиція прокурора, як сторони обвинувачення в кримінальному процесі.

Враховуючи вищевикладене, підстави для цивільно-правової відповідальності відповідачів в даній справі мають доводитись позивачем в загальному порядку.

По-друге, справи за позовами ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь" неодноразово розглядались Вільнянським районним судом Запорізької області з різними позовними вимогами. Всі справи були пов`язані із земельною ділянкою кадастровий номер :03:002:0036 та договором оренди землі від 03.01.2007. Зокрема, цивільна справа № 314/1250/17 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь" про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі; цивільна справа № 314/3549/17 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь" про припинення договору оренди землі; цивільна справа № 314/2889/18 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь" про припинення договору оренди землі; цивільна справа № 314/4737/18 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь" про розірвання договору оренди землі; цивільна справа № 314/743/21 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Промінь", третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про визнання договору оренди землі, державної реєстрації договору оренди землі недійсними, повернення земельної ділянки. В усіх справах у задоволенні позовів ОСОБА_3 судом було відмовлено. Було встановлено, що договір оренди землі підписано батьком позивача ОСОБА_5 , зареєстровано у встановленому законодавством порядку і цей договір виконувався обома сторонами належним чином. При цьому по справі № 314/743/21 позивач використовував ті самі аргументи, які наводить в якості доказів у цій справі, зокрема, що заява про державну реєстрацію договору не містить підпису батька позивача, а підпис в заяві про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки є підробленим та вчиненим іншою особою. Разом з тим, ці доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки на час укладення зазначеного договору оренди землі діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174, відповідно до якого здійснювалась державна реєстрація договорів оренди землі, яким встановлено, що звернутися із заявою про реєстрацію договору оренди може як власник, так і орендар земельної ділянки. В даному випадку підпис в поземельній книзі поставила у всіх графах ОСОБА_4 , а орган ДЗК не звернув уваги на вказану помилку, оскільки немає жодної різниці хто саме подає заяву. Таким чином, на думку представника відповідачів, ОСОБА_4 під час подання заяви про реєстрацію та отримання зареєстрованого договору оренди землі діяла у порядку та спосіб, передбачений законодавством.

По-третє, щодо розміру матеріальної шкоди представник відповідача зазначив, що позивач посилається на результати проведеної в рамках кримінального провадження № 0000204 від 17.12.2020 комплексної економічної та товарознавчої експертизи № 922/923/924-21 від 18.10.2021. Разом з тим, вказана експертиза не може бути використана в рамках цієї справи, оскільки за матеріалами кримінального провадження № 0000204 від 17.12.2020 наразі вирок не постановлений, досудове розслідування незавершене. В свою чергу, позивачем не доведено, що він реально міг би отримати у вигляді доходу суму 257164,55 грн. оброблюючи самостійно земельну ділянку, оскільки в експертизі не враховано витрати, які мав би понести позивач для отримання зазначеного експертизою врожаю, податки, які він мав би сплатити, та інші витрати, пов`язані із сільськогосподарською діяльністю. Цією експертизою визначено ймовірний прибуток, а не упущену вигоду, що слідує із дослідницької частини експертизи. Таким чином, розмір упущеної вигоди представник відповідачів вважає необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

По-четверте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження моральних збитків у розмірі 100000,00 грн.

На підставі викладеного, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.12.2022 від представника позивача адвоката Заруднього І.В. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що представник відповідачів безпідставно посилається на невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Так, кримінальне провадження № 0001183 від 12.12.2019 було закрито із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності", звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільнення від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України.

Щодо правомірності володіння земельною ділянкою представник позивача зазначив, що матеріалами кримінального провадження № 0001183 від 12.12.2019 встановлено, що ОСОБА_4 використала завідомо підроблені нею документи та незаконно продовжила термін дії оренди земельної ділянки без згоди власника, за результатами розгляду вказаного кримінального провадження у судовому засіданні ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що спростовує доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_4 діяла у порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством.

Щодо доказів підтвердження матеріальних та моральних збитків представник позивача зазначив, що розмір упущеної вигоди був встановлений за результатами проведення комплексної економічної та товарознавчої експертизи № 922/923/924-21 від 18.10.2021 в рамках кримінального провадження № 0000204 від 17.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у якому позивача визнано потерпілим. Підстав сумніватися щодо якості експертного висновку та механізму проведення експертизи у відповідача не має бути. Статтею 128 КПК України передбачено право особи, яка зазнала матеріальної чи моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення, пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства. Позивач є обізнаною людиною, має багатий досвід в питаннях вирощування сільгоспкультур, має власну сільськогосподарську техніку для обробки земельних угідь, починаючи з 2020 року обробляє власну земельну ділянку, яку з 2017 року незаконно використовувало ТОВ "Промінь", внаслідок такої діяльності отримує прибуток та сплачує податки. Таким чином, позивач має достатній матеріально-технічний ресурс для використання земельних угідь з метою отримання прибутку, що спростовує доводи представника відповідачів, зазначені у відзиві на позовну заяву.

З приводу обґрунтування моральної шкоди представник позивача зазначив, що позивач через незаконне позбавлення права власності на земельну ділянку пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив тривалу тяганину у судовий органах влади намагаючись отримати справедливе рішення, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до судовий органів, пережиті почуття відобразились на його здоров`ї. Вважає, що заявлена ним сума морального відшкодування відповідає принципам розумності та справедливості.

На підставі викладеного, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідачів заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 03.01.2017 між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь" укладено договір оренди землі строком на 10 років. Об`єктом оренди за вказаним договором є земельна ділянка площею 9,3973 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер :03:002:0036.

Вищевказаний договір зареєстровано 26.12.2012 відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області за реєстраційним номером 262.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Згідно Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2017 № 92792820 позивач ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2017 після смерті батька ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 підробила підпис від імені ОСОБА_5 в заяві про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності від 15.11.2012, а також в Поземельній книзі з кадастровим номером земельної ділянки :03:002:0036, після чого, використовуючи службове становище, надала до відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області вищевказану заяву від 15.11.2012 для її реєстрації, тим самим фактично продовжила строк договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0036 до 26.12.2022 без згоди її власника. За вказаним фактом Вільнянським районним судом Запорізької області розглянуто кримінальне провадження № 0001183 від 12.12.2019 (№ 1-кп/314/123/2022), за результатами якого ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Таким чином, вчиненим ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдано матеріальної та моральної шкоди.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 12.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001183 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України. За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження 31.05.2021 прокурором затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.06.2022 (справа № 314/2276/21, провадження № 1-кп/314/123/2022) ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0001183 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Вказана ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області набрала законної сили 14.06.2022.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буле доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст. 368 КПК України визначено перелік питань, які суд повинен вирішити, ухвалюючи вирок, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення тощо.

Разом з тим, кримінальний процесуальний закон не встановлює обов`язку з`ясувати ці питання в судовому засіданні під час вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

У постанові від 11.11.2020 у справі № 455/229/17 Верховний Суд зазначив, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. А Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 598/1781/17 від 17.06.2020 звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Відтак, при закритті провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності питання щодо встановлення вини ОСОБА_4 судом не вирішувалося, що узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі "Грабчук проти України" від 26.09.2006, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача про те, що у кримінальному провадженні за № 0001183 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки обвинувальний вирок у вказаному кримінальному проваджені не ухвалювався.

При цьому обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні є неналежним доказом винуватості ОСОБА_4 , оскільки, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в ньому викладаються обставини, які прокурор вважає встановленими. Тобто зміст обвинувального акту це позиція прокурора, як сторони обвинувачення в кримінальному процесі.

Крім того, судом враховується, що за положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, зважаючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень з формальним складом, тобто для наявності об`єктивної сторони якого закон вимагає встановлення лише діяння (дії чи бездіяльності), а наслідки цих кримінальних правопорушень не включаються до об`єктивної сторони складу як обов`язкова ознака, підстави для цивільно-правової відповідальності відповідачів в даній справі мають доводитись позивачем в загальному порядку.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами шкода, заподіяна особі та її майну або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК України (в редакції № 1540-06), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними. Між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, заподіювану шкоду та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_4 використала завідомо підроблені нею документи та незаконно продовжила термін дії оренди земельної ділянки без згоди власника, чим спричинила ОСОБА_3 , як власникові земельної ділянки, матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди, розмір якої встановлений висновком комплексної економічної та товарознавчої експертизи № 922/923/024-21 від 18.10.2021, проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 17.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у якому позивачеві надано статус потерпілого, та складає 257164,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Договір оренди землі укладається в письмовій формі, однією з істотних умов договору є строк дії договору. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі (ст.ст. 14, 15, 17, 19 Закону України "Про оренду землі", чинного на час укладення договору).

Статтею 18 Закону України "Про оренду землі", чинного на час укладення договору, встановлено. що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. А статтею 20 цього Закону, чинного на час укладення договору, встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договір, укладений 03.01.2007 між ОСОБА_5 та ТОВ "Промінь", зареєстровано 26.12.2012 відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області за реєстраційним номером 262.

За правилами ст. 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 зазначила про те, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, жоден нормативно-правовий акт, який регулює порядок здійснення державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки, не встановлює терміни, у який така реєстрація повинна відбутися.

Так, відносини із реєстрації договорів оренди землі на час виникнення спірних відносин регулювалися, зокрема, Законом України "Про оренду землі", Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073, Порядком ведення Поземельної книги і Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, і Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962).

Згідно Порядку ведення Поземельної книги і Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди земельної ділянки, договору суборенди земельної ділянки (її частини) здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Книги записів. Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку: у паперовому вигляді - територіальними органами Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", яке є адміністратором автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), формують з її використанням аркуші Поземельної книги та аркуші витягів з неї, перевіряють результати робіт із землеустрою в електронному вигляді, дані про які містяться в файлі обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (далі - обмінний файл). Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється після державної реєстрації земельної ділянки. Дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. Одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів). Поземельна книга вважається відкритою після зазначення кадастрового номера земельної ділянки і дати її відкриття на титулі Поземельної книги, що завіряється підписом посадової особи, скріпленим печаткою територіального органу Держземагентства. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.

Окрім того, згідно Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди (у трьох примірниках); план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду (у трьох примірниках); рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності; результати конкурсу чи аукціону - у разі набуття права на оренду земельної ділянки на конкурентних засадах; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб.

Крім зазначених документів до заяви додаються: акт перенесення меж земельної ділянки, яка надається в оренду, на місцевість - у разі невизначення їх у натурі; проект відведення земельної ділянки - у разі надання її в оренду із зміною цільового призначення.

Усі подані заявником документи формуються в окрему реєстраційну справу.

Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Звернутися із заявою про реєстрацію договору може як власник, так і орендар земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_4 , як директор ТОВ "Промінь", тобто уповноважена особа набувача права оренди земельної ділянки, мала право звертатися органу земельних ресурсів із заявою про реєстрацію договору оренди з метою надання договору оренди землі від 03.01.2007 юридичної сили.

Сам факт підписання документів для реєстрації договору оренди ОСОБА_4 не свідчить відсутність згоди власника земельної ділянки орендодавця ОСОБА_5 на укладення та реєстрацію договору оренди землі.

Як встановлено у рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2021 у цивільній справі № 314/743/21 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь", третя особа Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про визнання договору оренди землі, державної реєстрації договору оренди землі недійсними, повернення земельної ділянки, ОСОБА_5 знав про існування оскаржуваного договору оренди земельної ділянки з 2007 року, однак не звертався про визнання його недійсними та витребування земельної ділянки, а навпаки отримував орендну плату за її використання та матеріальну допомогу.

Жодних доказів, які б свідчили про відсутність згоди власника на укладання та реєстрацію договору оренди землі у встановленому законом порядку, суду не надано, в ході розгляду справи не встановлено, не доведеним суд визнає і факт неправомірності дій ОСОБА_4 під час підписання та подання заяви про реєстрацію договору оренди землі.

Не доведеним та необґрунтованим суд визнає і вказаний позивачем розмір матеріальної шкоди. Так, на обґрунтування розміру упущеної вигоди позивач посилається на результати проведеної в рамках кримінального провадження № 0000204 від 17.12.2020 комплексної економічної та товарознавчої експертизи № 922/923/924-21 від 18.10.2021. Разом з тим, вказана експертиза не може бути використана в рамках цієї справи, оскільки за матеріалами кримінального провадження № 0000204 від 17.12.2020 наразі вирок не постановлений, досудове розслідування незавершене, про що свідчить лист начальника Слідчого відділу Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 02.11.2022 № 7053/74-2022.

В свою чергу, позивачем не доведено, що він реально міг би отримати прибуток у вигляді доходу на суму 257164,55 грн., оброблюючи самостійно земельну ділянку, оскільки в експертизі не враховано витрати, які мав би понести позивач для отримання зазначеного експертизою врожаю, податки, які він мав би сплатити, та інші витрати, пов`язані із сільськогосподарською діяльністю.

Цією експертизою визначено ймовірний прибуток, а не упущену вигоду, що слідує із дослідницької частини експертизи.

Таким чином, розмір упущеної вигоди суд вважає необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

Зважаючи на недоведеність факту неправомірних дій відповідачів, а також розміру завданої шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04, п. 64, від 15.10.2009), Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вже зазначалося, судом не встановлено факту неправомірності дій відповідачів.

Крім того, до позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь" (, адреса місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Семененкове, вул. Нова, 21), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26.06.2023.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

26.06.2023