ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/592/22

Провадження № 22-ц/4820/1767/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року (суддя Бондар О.О.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що з 05.03.2019 перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.01.2021 у справі №676/4929/20 шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що відповідач протягом вагітності та після народження сина не приймав жодної участі в утриманні дитини, не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкувався з сином, не цікавився його життям, не відвідував його.

Матеріальну, фінансову допомогу та підтримку позивачці надають її батьки.

У зв?язку з тим, що відповідач не приймав жодної участі в утриманні сина з народження, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина. 20 листопада 2019 року рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду по справі №676/6372/19 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

У зв?язку з тим, що багато питань в житті дитини потребують участі і дозволів (згоди) обох батьків, а відповідач взагалі відсутній у житті сина, фактично позивачка одна забезпечує життєдіяльність своєї дитини, тому просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що відповідач свідомо, умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі. Вказує, що звернення відповідача до поліції із заявами, що позивачка перешкоджає йому бачитись з дитиною є безпідставними, адже відповідач не проявляв бажання побачитись з дитиною навіть під час розгляду даної справи. Так, з моменту народження сина і до сьогодні виключно позивачка піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказує, що відповідачем не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції щодо створення позивачкою перешкод у спілкуванні з сином та щодо наявності у відповідача бажання бути батьком і виконувати батьківські обов`язки.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. До апеляційного суду представником позивача ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю у запланованих слідчих діях, проте, належних доказів в підтвердження поважності причин неявки в судове засідання до суду адвокатом не надано.

Разом з тим, враховуючи відсутність доказів об`єктивної неможливості участі представника позивача в судовому засіданні, реалізацію позивачем права на викладення своїх аргументів у апеляційній скарзі, колегія суддів поважності причин неявки позивача та її представника в судове засідання не встановила, і, відповідно, підстав для відкладення розгляду справи та вважала за можливе слухати справу за відсутності позивача та її представника. При цьому, колегія суддів виходила з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи або його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2021 року (справа № 676/4929/20) (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7 (на звороті), 8).

З довідки клініки ФОП ОСОБА_5 №289 від 29.12.2021 вбачається, що за 2,5 роки від народження ОСОБА_4 на прийоми до лікаря із дитиною з`являлася виключно мати (а.с. 10).

Згідно з довідкою ДНЗ №15 №05 від 29.12.2021, за час перебування дитини в дитячому садку, батько не приводив і не забирав сина з дитячого садка та не відвідував загальногрупові та загальносадові заходи (а.с. 11).

Відповідно до довідки-розрахунку ВП НОМЕР_1 №20.4-30/69 від 08.04.2022, у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а навпаки існує переплата, яка станом на березень 2022 року складає 6992,95 грн (а.с. 76).

Згідно з характеристикою на ОСОБА_2 , складеною Виконавчим комітетом Городоцької міської ради №02.13.03-17/19 від 10.05.2022, останній проживає у с. В.Карабчіїв разом зі своїми батьками, працює у ФГ «Скіпченське» механізатором. Родина Гвоздецьких працьовита, утримує чимале господарство, обробляють земельні наділи та вирощують сільськогосподарські культури, за весь час проживання в громаді ОСОБА_2 проявив себе як законослухняний, працелюбивий та законослухняний громадянин (а.с. 80).

ФГ «Скіпченське» надано характеристику на ОСОБА_2 , відповідно до якої, ОСОБА_2 зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, користується повагою та авторитетом у керівництва, його поважають та цінують колеги, трудову дисципліну не порушував (а.с. 81).

За висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, затвердженим рішенням 23 сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 06.10.2022 №77/23 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 (а.с. 58).

Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному висновку, правильно виходив з того, що такий висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, з урахуванням того, що не містить достатнього обґрунтування доведеності тривалої винної поведінки батька, доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, оскільки позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

З огляду на викладене, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач жодним чином не намагався брати участь у спілкуванні та вихованні спільної дитини з часу народження сина, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай