Провадження № 2/638/461/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Подосокорської А.О., Межирицької В.Ю.,

за участю

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників третьої особи Черняк А.Л., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2020 до Дзержинського районного суду міста Харкова звернувся ОСОБА_6 з зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який був його батьком. ОСОБА_8 є дочкою померлого. Після смерті батька відкрилась спадщина на належний батьку житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ). Батько за життя весь час проживав з позивачем, він доглядав батька, надавав допомогу, займався лікуванням та похованням. Відповідач жодним чином не допомагала та взагалі жодної участі у останні роки життя батька не приймала, зв`язок вони не підтримували. З батьком у позивача були добрі стосунки і він постійно наголошував, що будинок, у якому вони проживали, після його смерті дістанеться йому. Однак, при звернені до нотаріуса по питанню оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус повідомив про те, що спадщину оформити неможливо через існування заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Железняк Л.В., в якому батьком заповідав відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. З заповітом позивач не згоден, вважає його таким, що порушує права позивача, як законного спадкоємця, а також вказаний заповіт не відповідає волі спадкодавця, вчинений з порушенням порядку. Батько постійно проживав та знаходився з сином, а тому складання та підписання заповіту не вбачалось можливим. Посвідчення заповіту відбулось без належного встановлення особи, оскільки документи батька постійно перебували у позивача, оскільки батько, через похилий вік, міг їх загубити. З оспорюваного правочину вбачається, що він вчинений за адресою АДРЕСА_2 , у приміщенні нотаріальної контори. У зв`язку з похилим віком так, як наслідок у роботи колінних суглобів, батько майже не мав можливості пересуватися самостійно, за межі будинку виходив дуже рідко, а тому об`єктивно не міг бути присутнім за вказаною адресою нотаріальної контори. У зв`язку з чим позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 .

03.08.2020 позивачем ОСОБА_6 подано заяву про забезпечення позову.

14.08.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі.

14.08.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову залишено без задоволення.

22.10.2020 відповідачем ОСОБА_8 подано відзив на позов, у якому зазначено, що проти позову заперечує у повному обсязі. Позивач стверджує, що батько за життя наголошував, що будинок дістанеться сину, але насправді таких розмов не було. Позивач жадав, щоб батько подарував йому будинок і земельну ділянку, але батько цим не погоджувався. Після одруження позивача у батьків з його дружиною не склались стосунки, дружина позивача проявляла неповагу до батьків, відкрито висловлювала неповагу, ображала та гнобила батьків. Конфлікт доходив до того, що батьки просили сина залишити будинок. Заповідаючи відповідачу нерухомість батько постійно наголошував, що вона спроможна розпорядитись спадщиною таким чином, щоб не залишити брата і його сім`ю без житла, а він не зможе розпорядитись спадщино. Надуманим є те, що у батька не було паспорту та довідки про ідентифікаційний код, на момент оформлення спадщини, так як у 2011 році та до травня 2015 року батько був у доброму здоров`ї і його особисті документи постійно знаходились при ньому. Не відповідають дійсності те, що відповідач не допомагала батьку, оскільки вона постійно спілкувалась з батьком, у них були теплі відносини, приймала активну участь у житті батька, допомагала з прибиранням, придбанням ліків, готуванням їжі, організацією медичної допомоги у лікарні. Відповідач разом з позивачем брала активну участь у похованні батька. Твердження позивача про неаутентичність підпису і написів батька на заповіті є необґрунтованими, надуманими та брехливими. 15.12.2011 відповідач з батьком на метро їздили до нотаріуса, але вона до нотаріуса не заходила. Після виходу від нотаріуса батько передав заповіт, не було жодної потреби розписуватись за батька і замість нього робити написи на заповіті тому, що він міг самостійно добре робити. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволені позову.

26.10.2020 третьою особою Приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В. подано пояснення, у яких зазначено, що нею, 15.12.2011, було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_7 , який особисто звернувся до нотаріуса. ОСОБА_7 надав наступні документів: паспорт громадянина України ОСОБА_7 , довідку про присвоєння РНОКПП, пенсійне посвідчення ОСОБА_7 . Нотаріусом встановлено особу ОСОБА_7 за наданим паспортом, в особистій бесіді перевірено дієздатність та встановлено волевиявлення. ОСОБА_7 надано усну консультацію щодо порядку посвідчення заповіту. Копії усіх документів зберігаються у справі та наряді. Після отримання документів, приватним нотаріусом було складено заповіт, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Текст заповіту надано ОСОБА_7 для ознайомлення та схвалено ним. ОСОБА_7 вголос прочитав заповіт та підписав власноруч, про що зазначено його підписом. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах нотаріуса, а другий викладений на бланку, видано заповідачу. Нотаріальна дія вчинена відповідно до вимог закону. У зв`язку з чим приватний нотаріус просила відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю.

03.11.2020 представником позивача ОСОБА_6 адвокатом Шматько Т.М. подано відповідь на відзив, у якій вказано, що батько весь час проживав з позивачем у їх будинку, а тому твердження відповідача, що вона нібито займалась регулярними прибираннями, готуванням та іншими хатніми справами не відповідає дійсності, оскільки усіма вказаними справами займався позивач та його дружина. Відповідач, за останні роки життя, навіть не з`являлась до батька. Батько не мав можливості пересуватись самостійно, оскільки мав проблеми з колінними суглобами, а тому не міг самостійно поїхати до нотаріуса. Відповідачем зазначено, що позивач намагався заставити її відмовитись від спадщини, заборонив приходити у будинок покійного батька, словесно принижував її вказані твердження жодним чином не підтверджені. Посилання відповідача на той факт, що не було жодної потреби розписуватись за батька і замість нього робити написи на заповіті не відповідають дійсним намірам ОСОБА_8 , яка після отримання заповіту та смерті батька погрожувала позивачу та його родині виселенням з власного будинку. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження власних висловлювань, а лише відображено вкрай негативне відношення до позивача та його родини. У зв`язку з чим представник позивача просила задовольнити позовну заяву.

14.11.2020 представником відповідача ОСОБА_8 адвокатом Терещук С.С. подано заперечення на позовну заяву, у яких вказано, що у разі примушування батька 15.12.2011 скласти заповіт, після цього заповідач після цього понад 9 років нікуди не звертався. Твердження позивача надумані, лживі та безпідставні. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову.

26.12.2022 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, за клопотанням представника позивача, призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

04.07.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням висновка експерта.

ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_4 , змінила прізвище на « ОСОБА_9 », про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видане Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Міністерстві юстиції (м. Харків), актовий запис 492.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. У подальшому представник позивача у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, зверталась неодноразово з заявами про відкладення розгляду.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти позову, з підстав викладених у відзиві. Окрім того, зазначили, що висновком експерта підтверджено, що заповіт підписано батьком сторін.

Представник третьої особи приватного нотаріуса ХМНО Железняк Л.В. спочатку ОСОБА_10 , а у подальшому ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечували проти позову, з підстав, викладених у поясненнях. Зазначили, що при вчинені нотаріальної дії нотаріусом було отримано всіх вимог Закону, особу заповідача встановлено, перевірена дієздатність, а після чого посвідчено заповіт.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників відповідача, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 15.12.2011 ОСОБА_7 склав заповіт, яким належні йому на праві особистої приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3 (вугіл улиці Мінської) заповідає ОСОБА_8 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В., записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_7 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний о 13-30. Особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №2702.

Вважаючи свої права, як спадкоємця, порушеними зазначеним заповітом ОСОБА_6 звернувся до суду.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.

Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Як вбачається з копії заповіту який надано позивачем, а також з оригіналу заповіту, який було надано відповідачем для проведення почеркознавчої експертизи, а у подальшому досліджено і судовому засіданні, заповіт ОСОБА_7 складено у письмовій формі, при цьому заповіт містить місце складання, а саме за адресою АДРЕСА_4 , у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ХМНО Железняк Л.В. Час складання 15.12.2011 о 13-30 год. Заповіт підписано особисто ОСОБА_7 .

За правилами статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Як вбачається з дослідженого заповіту він посвідчено приватним нотаріусом. Заповіт записаний зі слів заповідача, тобто ОСОБА_7 , виготовлено заповіт за допомогою загальноприйнятих технічних засобів комп`ютерної техніки. Окрім того, заповіт містить посилання, що до його підписання заповідачем прочитаний уголос та ним підписаний.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні встановлено, що складений ОСОБА_7 заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В.

З наданої відповідачем копії витягу №29084643 вбачається, що заповіт зареєстровано у Спадкому реєстрі приватним нотаріусом Железняк Л.В. 15.12.2011.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог статті 1257 ЦК України.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що оспорюваний заповіт складено у письмові формі та посвідчений нотаріально, занесено до Спадкового реєстру.

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним ОСОБА_6 вказує, що спірний правочин було підписано не заповідачем ОСОБА_7 , а іншою особою.

Правилами статей 102, 103 ЦПК України передбачено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

За клопотанням представника позивача, на підставі ухвали суду, проведено почеркознавчу експертизу.

З висновку експерта №3665 за результатами проведення судово- почеркознавчої експертизи у цивільній справі №638/10706/20, виконаний Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» 26.06.2023 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_7 у заповіті від 15.11.2011, складеному від імені ОСОБА_7 , посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В., зареєстрованому у реєстрі за №2702 (нотаріальний бланк серія ВРО №916388) у графі «підпис», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 » виконаний ОСОБА_7 .

Висновок експерта від 26.06.2023 № 3665 належно обґрунтований та аргументований, його дослідницька частина узгоджується з підсумковими висновками експертизи та наявними у справі доказами.

Результати експертизи містять чіткі, конкретні та категоричні висновки того, що у заповіті підпис від імені ОСОБА_7 виконано саме ОСОБА_7 .

Отже, судом встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що заповідач ОСОБА_7 не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений нотаріусом, його зміст був прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності нотаріуса, а доказів того, що заповіт не відповідав волі заповідача позивачем не надано.

Не приймаються до уваги посилання позивача на судову практику, оскільки приведені ним рішення ухвалені судами першої інстанції, а, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказів того, що заповідач був неспроможний розуміти значення своїх дій, при складанні заповіту, та керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало б його волі, позивачем суду не надано.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Приймаючи до уваги принцип поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 158, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України ст. ст. 203, 204, 215, 233, 334, 744, 745 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено до 18.08.2023.

Сторони:

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_6 .

Суддя: І.В. Семіряд