Справа № 188/1238/23
Провадження № 2-з/188/18/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання недійсним договору дарування.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 вона залишилася проживати одна. У 2023 році позивачу виповнилося 85 рік, вона часто хворіє та потребує догляду. Внучка позивача відповідач у справі запропонувала свою допомогу по догляду за нею та домоволодінням. Замість цього відповідач попросила відписати їй належний позивачу будинок, на що вона погодилася та 31 серпня 2022 року в Петропавлівській нотаріальній конторі, не читаючи тексту і вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які сторони домовлялися, сторони уклали договір.

Позивач стверджує, що перші три місяці після укладання договору відповідач сумлінно виконувала свої зобов`язання, але потім відношення погіршилося, вона припинила забезпечувати позивача харчуванням та доглядом, а потім взагалі вигнала її з рідної домівки, внаслідок чого ОСОБА_1 змушена була звернутись за допомогою до своєї подруги, яка проживає в с. Олефірівка Синельниківського району Дніпропетровської області, яка погодилась доглядати за позивачем за умови укладення договору довічного утримання, на що позивач погодилася.

Позивач повідомляє, що звернувшись до ЦНАПу для отримання інформаційної довідки щодо об`єкту нерухомості, вона дізналася про те, що фактично між нею і відповідачем був укладений договір дарування, чого вона не бажала.

Позивач вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином і, посилаючись на ч.2 ст. 235 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, просить визнати недійсним договір дарування.

19.07.2023 до Петропавлівського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі заявник, позивач) про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач ОСОБА_2 постійно наголошує на тому, що має намір продати спірний будинок, оскільки їй терміново потрібні гроші. Продаж будинку, стверджує заявник, у разі задоволення її позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Посилаючись на ст.ст.149, 150, 152 ЦПК України, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на підставі договору дарування ОСОБА_2 .

Дослідивши заяву позивача та матеріали цивільної справи за її позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду, а відтак, і до порушення права особи на на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За викладених заявником обставин є підстави для вжиття заходу забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259-261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на підставі договору дарування ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П. О. Бурда