Провадження № 22-ц/824/1065/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання правової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є діючим адвокатом та здійснює свою адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

24 жовтня 2019 року між нею та відповідачкою був укладений Договір № 4 про надання правової допомоги, предметом якого було надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1.1-1.1.4 Договору, для можливості відповідачці закрити договір про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року № , а також анулювання заборгованості по кредитному договору, укладеному з АТ «УкрСиббанк».

Згідно із п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі для клієнта.

Умовами Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги складається звіт (акт приймання-передачі) адвокатських послуг і направляється (вручається) клієнту.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує грошові кошти адвокату у розмірі 3 500, 00 доларів США.

На виконання умов Договору нею було надіслано відповідачці Акт (звіт) виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 20.03.2021 року та лист від 20.03.2021 року з вимогою виконати умови Договору щодо сплати грошових коштів.

Зазначає, що вказаний акт був отриманий відповідачкою, однак вона його не підписала, при цьому надіслала на її адресу претензію до акту.

14.04.2021 року нею було надіслано на адресу відповідачки досудову вимоги від 14.04.2021 року.

На підставі викладеного, враховуючи те, що до цього часу розрахунок відповідачкою не здійснений, вона просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором від 24.10.2019 року у розмірі 93 475, 90 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 137 408, 25 грн., 3 % річних у розмірі 1 129, 38 грн., а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконанню нею своїх зобов`язань за Договором від 24.10.2019 року № 4, оскільки нею були виконані всі пункти договору, а позитивний результат клієнт не отримав лише через власну бездіяльність.

Вважає, що допущена помилка в Акті виконаних робіт щодо номеру договору про надання правової допомоги на зміст акту не спливає, адже зі змісту акту можна ідентифікувати, що він стосується договору про надання правової допомоги №4 від 24.10.2019 року, у сторін не було сумнівів щодо відношення вказаного акта саме до договору про надання правової допомоги №4.

Вважає також встановлення судом обставини отримання нею свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю після надання послуг безпідставним, оскільки вказане, на її думку, не має відношення до наданих нею послуг за договором про надання правової допомоги.

Від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що позивач взяла на себе зобов`язання закриття та анулювання кредитних договорів, які нею не виконано, а згідно договору адвокат має право на гонорар лише за умови виконання всіх взятих на себе зобов`язань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконанню нею усіх своїх зобов`язань за Договором від 24.10.2019 року № 4, а тому, у відповідача на даний час не виникло зобов`язань щодо оплати за вказаним договором у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює свою адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 14-16 т.1).

24.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір № 4 про надання правової допомоги (а.с. 17-20).

Предметом даного Договору є надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1.1-1.1.4 Договору, для можливості відповідачу закрити договір про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року № , а також анулювання заборгованості по кредитному договору, укладеному з АТ «УкрСиббанк».

Згідно п. 1.1 Договору адвокат взяла на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту у ПАТ «УкрСиббанк» щодо закриття договору про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року та анулювання заборгованості по кредиту.

Згідно п. 1.1.1 - 1.1.4 Договору від 24.10.2019 року адвокат бере на себе наступні зобов`язання:

п. 1.1.1 - підготувати пакет документів для звернення до Банку з заявою про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договору № 0 від 25.04.2008 року шляхом відступлення прав вимоги;

п. 1.1.2 - підготувати заяву до Банку про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договором № 0 від 25.04.2008 року шляхом відступлення прав вимоги;

п. 1.1.3 - здійснити вивчення договору комісії на вчинення правочину (ів) щодо придбання права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, для його підписання Клієнта з факторинговою компанією;

п. 1.1.4 - провести переговори з Банком, факторинговою компанією щодо анулювання заборгованості по кредиту та здійснити необхідні розрахункові операції від імені Клієнта, у разі неможливості його особистої присутності.

Згідно із п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі для клієнта.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що послуги, надані адвокатом, можуть виконуватися та надаватися Клієнту у вигляді друкованої продукції, на магнітних носіях, через телефонні мережі, поштою та в усній формі.

Також п. 9.1 Договору передбачено, що клієнт дав згоду на отримання ним звернень (повідомлень, звітів, запитів тощо) засобами СМС-розсилок, поштового зв`язку, електронною поштою, телефонним та/або факсимільним зв`язком.

Умовами Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги складається звіт (акт приймання-передачі) адвокатських послуг і направляється (вручається) клієнту.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує грошові кошти адвокату у розмірі 3 500, 00 доларів США, що еквівалентно на день підписання договору 86 453, 50 грн.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що гонорар сплачується Клієнтом протягом 7 днів з моменту отримання звіту/акту-прийому щодо наданих послуг.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокатом на адресу відповідача було направлено Акт (звіт) виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 20.03.2021 року за договором про надання правової допомоги № 5 від 24.10.2019 року (а.с. 88-90 т.1).

Отримавши вказаний Акт, відповідачкою було надіслано на адресу позивача Претензію, відповідно до якої було запропоновано адвокату надати докази виконаних робіт з наданням відповідних документів (а.с.91-95 т.1).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 638 ЦК України предмет договору є складовою його істотних умов.

З урахуванням положень частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань за Договором від 24.10.2019 року № 4, а тому у відповідача на даний час не виникло зобов`язань щодо оплати за вказаним договором у повному обсязі, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що нею були виконані всі умови пункти 1.1. договору від 24.10.2019 року № 4, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Так, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача гонорару за договором про надання правової допомоги, на підтвердження виконання пункту 1.1.1, 1.1.2. Договору позивачем надано суду звернення до АТ «УкрСиббанк», витяг з комп`ютерного носія щодо утворення даного документу та внесення змін до нього 21.11.2019 року, опису цінного листа з повідомленням від 23.11.2019 року про направлення звернення з пакетом документів та його вручення адресату (а.с. 40-42 т.1).

Крім того, позивачем надано до суду докази на підтвердження виконання нею п. 1.1.3 та 1.1.4 Договору, а саме: лист Банку до ТОВ «Фінстрім» від 27.08.2020 року про те, що Банком було прийнято рішення про відступлення права вимог за Договором про надання споживчого кредиту; відповідь Банку від 23.04.2021 року про те, що ОСОБА_1 проводились переговори щодо ідентифікації ОСОБА_2 відповідно до процедури Банку, яка за умовами Банку є обов`язковою, переговори щодо необхідності оплати Клієнтом судових витрат, понесених Банком в процесі ініціювання примусового стягнення заборгованості, щодо неявки Клієнта на призначену дату угоди; відповідь ТОВ «Фінстрім» від 18.03.2021 року про те, що на підставі зібраного пакету документів та заяви до Банку про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договором шляхом відступлення права вимоги, які було надано Банку, Товариство зверталось до останнього з комерційними пропозиціями щодо придбання боргу ОСОБА_2 шляхом відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту, згідно переговорів, що неодноразово проводились, за результатами проведеного аналізу Банком було прийнято рішення про відступлення прав вимоги за договором та встановлена рекомендаційна сума відступлення та сума часткового погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, при цьому ОСОБА_2 було пройдено належну ідентифікацію особи в банківській установі та здійснено платіж погашення судових витрат, будь-яких інших дій вчинено не було; Витяг з інтернету з електронної пошти адвоката щодо отриманої кореспонденції від ТОВ «Фінстрім», а саме переписка від 28.08.2020 року про отримання листа Банку стосовно проведення переуступки, переписка від 15.02.2019 року та 28.12.2020 року про отримання від Товариства на вивчення договору комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги тощо; переписка з ОСОБА_2 щодо планування зустрічей для закриття питання з Банком; заява ОСОБА_2 для Банку від 24.04.2020 року про підтвердження готовності на надання Банку суми коштів у розмірі 10000, 00 доларів США з урахуванням суми судового збору, для здійснення Банком повного списання заборгованості; квитанція № 34 від 04.08.2020 року про сплату судового збору ОСОБА_2 на виконання однієї з умов рішення банку про відступлення права вимоги; заява ОСОБА_2 від 16.09.2020 року про продовження дії пропозиції за результатами прийнятого Банком рішення про відступлення права вимоги та довідка до неї; довідка «Ніколаб» від 26.12.2020 року про результати дослідження ОСОБА_2 .

Аналіз положень пункту 1.1. Договору дає підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, а саме закриття договору про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року та анулювання заборгованості по кредиту.

Що стосується визначеної пунктом 4.4 Договору гонорару адвоката за надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1. Договору, колегія суддів вважає, що за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону, а є платою за сам результат (закриття договору про надання споживчого кредиту), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачкою на підтвердження виконання п. 1.1.1 - 1.1.4 Договору документи не можуть бути достатнім і належним доказом на підтвердження виконання адвокатом взятих на себе зобов`язань за Договором.

Крім того, колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження погодження між сторонами вартості наданих послуг, з конкретизацією кожної вчиненої дії, яка б полягала у наданні правової допомоги, вартість якої визначена позивачем на загальну суму 3 500 доларів США позивачем не надано, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення коштів за договором про надання правової допомоги.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до ст.389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: