КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/41/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбіопродукт» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р.,-

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила: встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з 01 жовтня 2005 року з НВ ТОВ «Житомирбіопродукт»; зобов`язати НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» сплатити в усі фонди та бюджети внески (сплати) в інтересах ОСОБА_1 як за найманого працівника, який перебуває з роботодавцем в трудових відносинах з 01 жовтня 2005 року, в т.ч. в трудову книжку ОСОБА_1 зробити записи про прийняття ОСОБА_1 на роботу 01 жовтня 2005 року продавцем (менеджером) у сфері гуртового продажу продукції НВ ТОВ «Житомирбіопродукт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» були укладені ряд договорів, зі змісту яких вбачається, що між сторонами існували трудові відносини.

Позивач зазначає, що вона не знала, як правильно оформлювати трудовий договір, вважала, що дані відносини є трудовими.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» зазначило, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законне.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх вимог про існування між сторонами трудових відносин.

Вимоги про зобов`язання сплатити в усі фонди та бюджети внески (сплати) в інтересах ОСОБА_1 як за найманого працівника, який перебуває з роботодавцем в трудових відносинах з 01 жовтня 2005 року, в т.ч. зробити запису в трудову книжку та прийняти ОСОБА_1 на роботу 01 жовтня 2005 року продавцем (менеджером) у сфері гуртового продажу продукції НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, а тому не підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 01 жовтня 2005 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» (Замовник) та ПП «ОСОБА_1» (Виконавець) укладено договір № 1.

Відповідно до п. 1.1. договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується забезпечити життєдіяльність представництва в м. Києві по продажу товарів і проводити інформаційно-маркетингову роботу по пошуку покупців.

Порядок розрахунку та виплати винагороди виконавцю визначено у розділі 4 договору.

Згідно п. п. 8,4, 8.5. Замовник є платником податку на прибуток на загальних підставах, а Виконавець є платником єдиного податку згідно чинного законодавства України і не є платником ПДВ.

02 січня 2008 року між ТОВ «Житомирбіопродукт» (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 02/01/08.

Відповідно до п. 1.1. договору, Замовник доручає Виконавцеві, а Виконавець зобов`язується надати Замовнику за плату послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять Замовника та послуги з активізації продажу товарів Замовника, які визначені у цьому Договорі.

Плата за надання послуг та порядок розрахунків визначено у розділі 8 договору.

01 квітня 2011 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг у сфері інформатизації № 20.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим договором послуги по діяльності, яка пов`язана з банками даних, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

01 квітня 2011 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг у сфері бухгалтерського обліку № 21.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим договором послуги, а саме здійснювати діяльність у сфері бухгалтерського обліку, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

02 січня 2013 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг у сфері бухгалтерського обліку № 01.

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим договором послуги, а саме здійснювати діяльність у сфері бухгалтерського обліку, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

20 грудня 2013 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 80а про захист комерційної таємниці та конфіденційної інформації.

26 березня 2014 року між НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» (Довіритель) та ФОП ОСОБА_1 (Повірений) укладено договір № 30 доручення на продаж продукції (про передачу продукції на реалізацію).

Відповідно до п. 1.1. договору, повірений зобов`язується від імені Довірителя та в його комерційних інтересах вчиняти за плату правочини з реалізації готової продукції Довірителя в межах визначеної для нього Довірителем території України та інших держав.

Оплата послуг повіреного та порядок розрахунків визначено у розділі 5 договору.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що між нею та відповідачем були укладені ряд договорів, зі змісту яких вбачається, що між сторонами існували трудові відносини. Позивач підпорядковувалася і продовжує підпорядковуватися правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, виконує не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількості професій, спеціальностей, посади, відповідної кваліфікації, виконувала та виконує визначену трудову функцію діяльності підприємства, при цьому після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність позивача у відповідача не припинялася, а продовжувалася знову. Крім того позивач представляла інтереси відповідача в суді.

Відповідно до положень статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України допочатку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: 1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; 2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; 3) права та обов`язки, умови праці; 4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; 5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); 6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; 7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); 8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; 9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

Основною ознакою, що відрізняє трудові відносини, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності.

Підстави вважати, що між ОСОБА_1 та НВ ТОВ «Житомирбіопродукт» виникли трудові відносини відсутні.

Надані позивачем договори укладені з ОСОБА_1 як зі суб`єктом підприємницької діяльності, та не містять ознак трудових відносин.

Так, зокрема при виконанні укладених договорів ОСОБА_1 не була зобов'язана підпорядковуватися правилам внутрішнього трудового розпорядку та не була з ними ознайомлена, не подавалазаяву про прийом на роботу, не була зарахована до штату установи, не вносилися відповідні записи до трудової книжки, не видавався розпорядчий документ про прийом на роботу на певну посаду, та не виплачувалась заробітна плата згідно штатного розпису.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем господарські договори не підтверджують існування між сторонами трудових відносин. Позивач укладала договори як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, копією свідоцтва про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були дослідженні надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, колегія суддів не приймає, оскільки судом першої інстанції досліджені наявні в матеріалах справи договори та надано відповідну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що за своїм характером правовідносини між сторонами фактично є трудовими, а укладені договори були пов`язані із самим процесом праці, та не були спрямовані на кінцевий результат, колегія суддів відхиляє, оскільки укладені між сторонами договори не свідчать про наявність трудових відносин, у зв`язку із фактичною відсутність ознак трудових відносин.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 лютого 2022 року постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко