Справа №461/3526/22
Провадження №2/461/892/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кротової О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнат Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача

Міністерства юстиції України Луценко А.С.,

представника відповідача

Міністерства юстиції України та

Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції Кміть М.Б.,

представника відповідача

Національного банку України Донченка О.Г. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи

Державного бюро розслідувань Лук`янович В.О. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи

Господарського суду Львівської області Брик І.С.,

представника третьої особи

Головного управління ДПС

у Львівській області Кіх О.Г.,

представника третьої особи

Головного управління Національної

поліції у Львівській області Григоришин А.В.,

представника третьої особи

Офісу Генерального прокурора Мельничук О.І.,

представника третьої особи

АТ «Райффайзен Банк» Кожуховської О.Л. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, Господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління ДПС у Львівській області, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про стягнення заподіяної моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 12.07.2022 звернувся в суд із даним позовом, в якому просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 462 745 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує проведенням відносно нього процедури банкрутства, як фізичної особи-підприємця, у Господарському суді Львівської області з 19.03.2010 по 06.12.2019, а також незаконним впливом на нього з боку державних органів влади в інтересах кредиторів, пов`язаних з процедурою банкрутства. 19.03.2010 суддею Господарського суду Львівської області Морозюк А.Я. порушено справу про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) за заявою кредитора Акціонерного товариства «Райффайзен Банк». Дана процедура була продовженням дій кредиторів з продажу його майна, а саме примусового продажу на прилюдних торгах його квартири та продажу будинку в порядку виконавчого провадження, який не відбувся через відсутність покупців. Дійсно, станом на 19.03.2010 в нього була скрутна фінансова ситуація, яка викликана настанням фінансово-економічної кризи і її наслідками у вигляді нестабільності фінансових ринків, обмеження кредитування, подорожчанням іноземних валют, тощо. Проте, усі його договори були забезпечені заставами - нерухомим та рухомим майном, яке на момент передання в заставу (іпотеку) мали оціночну вартість не меншу за загальну вартість кредиту. Окрім цього, усі ці кредитні договори були споживчими, оскільки видавалися для його особистих потреб, а саме придбання житла, авто, земельної ділянки, які не використовувалися в підприємницькій діяльності та не могли там бути використані. Відтак він обґрунтовано міг розраховувати, що його фінансова ситуація мала б бути вирішена або шляхом погашення кредитів, або шляхом передачі кредиторам майна та погашення таким чином заборгованостей. Натомість, державні органи, за які має нести відповідальність держава, не виконали своїх повноважень, та використали надані функції держави для захисту інтересів кредиторів та збільшення суми заборгованості. Процедура банкрутства, яка мала на меті можливість для людини отримати звільнення від своїх боргів, шляхом припинення його підприємницької діяльності, настання негативних наслідків для можливості в подальшому знову займатися підприємництвом, продаж майна банкрута для звільнення від боргів, не дала йому жодного позитивного результату, тривала більше 10 років, спричинила значне втручання в особисте життя, змушувала весь час з 2010 року захищатися від кредиторів та державних органів, які прикривали їх інтереси, а також необхідно було доводити свою позицію та те, що він не є ворогом держави, а людиною, яка має право на справедливий суд та гідне поводження. До того ж, вказує, що дії державних органів, їх бездіяльність, спричинена приватними інтересами, поширила свій вплив на інтереси членів його сім`ї та людей, які мали з ним спільні інтереси. Так, підставою для звернення АТ «Райффайзен Банк» із заявою про порушення справи про банкрутство стало, те що ним, ОСОБА_1 , було отримано кредит в цій фінансовій установі на суму 140 000,00 доларів США. Даний кредит був забезпечений іпотекою - квартирою АДРЕСА_1 . Підставою для звернення із заявою до суду для порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 став кредитний договір на купівлю будинку, який по своїй правовій природі є споживчим кредитом і жодного відношення до здійснення підприємницької діяльності не мав. Згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на момент порушення справи про банкрутство) не може бути підставою для порушення провадження про банкрутство заявлення вимог кредиторів, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю банкрута, а пов`язані з особистими правами та інтересами фізичної особи. Отже, порушення провадження у справі про банкрутство було здійснено незаконно. Також вказує на незаконність продажу його майна - квартири АДРЕСА_1 , яка була надана в іпотеку АТ «Райффайзен Банк» для забезпечення кредитного договору №010/08-3/3684/в сумі 140 000,00 доларів США, оскільки таке було передано в іпотеку за оціночною вартістю, яка перевищувала суму отриманого кредиту. Згідно акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 27.01.2010, такий був реалізований в процедурі виконавчого провадження на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2009, на прилюдних торгах за ціною, в чотири рази нижчою від його оцінки на момент надання цього майна в іпотеку. Реалізація предмету іпотеки відбувалася на прилюдних торгах установами, які віднесені до управління Міністерства юстиції України, тобто перебували в безпосередньому підпорядкуванні та віданні цієї установи. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.02.2010, державний виконавець повернув АТ «Райффайзен Банк» виконавчий документ, оскільки в боржника ОСОБА_1 відсутнє інше майно, яке б не перебувало у заставі. Проте і на момент відкриття виконавчого провадження в нього не було майна, яке б не перебувало у заставі, проте державний виконавець не повернув на підставі цього виконавчий документ, а здійснив примусовий продаж предмета іпотеки. Отже, передавши в рахунок забезпечення вимог за договором кредиту майно, оціночна вартість якого перевищувала вартість кредиту, він ( ОСОБА_1 ) мав право очікувати на погашення суми кредиту за рахунок продажу такого майна. Протиправний продаж майна боржника за заниженою вартістю, в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», призвело до непогашення кредиту, збільшення суми заборгованості і відповідно до наявності у банку підстав для звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство. Окрім цього, позивач зазначає на незаконності формування реєстру вимог кредиторів та визнання банкрутом ФОП ОСОБА_1 , оскільки до нього було неправильно включено до вимог першої черги вимоги АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» по трьом кредитним договорам, за якими ФОП ОСОБА_1 було придбано майно для особистих потреб (будинок, земельна ділянка, автомобіль), що, на його домку, є порушенням норм ч.2 ст.49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Отже, заборгованості ФОП ОСОБА_1 , які стали підставою для визнання його банкрутом, були сформовані в результаті включення туди кредитів, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю та ініціювання процедури банкрутства, внаслідок виникнення заборгованості за договором споживчого кредитування. Якби цих дій вчинено не було, ФОП ОСОБА_1 не був би визнаний банкрутом та щодо нього не була б ініційована процедура банкрутства та відповідно ліквідаційна процедура, яка тривала 10 років. На думку позивача, процедура банкрутства тривала надмірно довго, з порушенням строків у чинному законодавстві, що заподіяло йому шкоду та його сім`ї. Також позивач вказує на інші порушення в процедурі банкрутства, які вплинули на порушення його прав, зокрема зазначає, що всупереч вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражним керуючим ОСОБА_3 було укладено договір №23/03/10 від 23.03.2010 з АТ «Райффайзен Банк», згідно з яким ліквідатор отримував кошти за свою роботу арбітражного керуючого в справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 безпосередньо від цього кредитора без затвердження умов оплати рішенням суду. Також арбітражний керуючий незаконно включив до ліквідаційної маси банкрута та здійснював продаж майна, яке не могло бути реалізоване в процедурі банкрутства, в тому числі і майно ОСОБА_4 , незаконність чого була встановлена рішеннями судів та підтверджена самим ОСОБА_3 03.10.2014 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 16.09.2014 було незаконно внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про припинення ФОП ОСОБА_1 , яка була оскаржена та скасована 28.01.2015 постановою Львівського апеляційного господарського суду, відтак така не набрала законної сили. На думку позивача, з 03.10.2014 по 2017 рік ФОП ОСОБА_1 значився, як припинений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і процедура банкрутства не могла здійснюватися, проте, арбітражний керуючий ОСОБА_3 продовжував виконувати функції ліквідатора. Запис про поновлення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 теж здійснений незаконно, оскільки був вчинений за вказівкою начальника управління юстиції Жукровського Я.І., а не на підставі рішення суду, як того вимагає п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, громадських формувань та юридичних осіб підприємців». Таким чином, зазначає, що очевидним порушенням його прав є те, що будучи ФОП, з 2010 року по 2019 рік включно він не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати доходи. Також позивач вказує, що з моменту початку процедури банкрутства, на нього постійно вчинявся тиск від сторонніх державних інституцій, з метою примушування відмовитись від захисту своїх прав, віддати все майно кредиторам та не відстоювати свою громадянську позицію та позицію людини в демократичному суспільстві. Окрім цього, після припинення провадження у справі про банкрутство, на нього і надалі вчиняється тиск, у зв`язку з формуванням йому поганої кредитної історії. Національний банк України не вживає заходів щодо держателя кредитних історій для виключення таких записів, а він, ОСОБА_1 , обмежений у користуванні фінансовими інструментами. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо органів юстиції, позивач вказує на порушення процедури банкрутства, зокрема щодо контролю за діяльністю арбітражних керуючих. Заподіяну шкоду Господарським судом Львівської області позивач обґрунтовує тим, що вказаним судом не були усунені порушення з боку арбітражного керуючого ОСОБА_3 в процедурі банкрутства. Також вважає, що Пустомитівським районним судом Львівської області йому завдано моральної шкоди у зв`язку із винесенням незаконного рішення по справі щодо стягнення заборгованості та тривалим судовим розглядом по справі щодо його виселення. Щодо необхідності залучення до розгляду даної справи Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України та Асоціації суддів господарських судів України, вказує на порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наслідком чого стала зміна кредитора, шляхом переуступки прав вимоги, а також неправомірні дії АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Альфа Банк». Національний банк України в силу положень ст. 55 Закону України «Про Національний банк України» мав би здійснювати банківський нагляд та регулювання, основною метою якого є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Також Національне антикорупційне бюро України, зважаючи на свої функції та повноваження, жодним чином не відреагувало на зловживання посадовими особами у незаконному виведенні коштів з державного бюджету. Також в контексті залучення даних юридичних осіб до участі у справі, навів факти можливого впливу банку на господарські суди України. Так, 29.01.2021 Асоціацією суддів господарських судів України та Незалежною асоціацією банків України (в тому числі АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Альфа Банк») було підписано меморандум про співпрацю, згідно з яким передбачається певна співпраця між суддями господарських судів України та асоціацією банків України, яка ставить під сумнів незалежність та неупередженість суддів. Вимоги до Вищої ради правосуддя позивач обґрунтовує тим, що ним 27.09.2017 до вказаного органу подано скаргу на дії суддів Пустомитівського районного суду Львівської області Даниліва Є.О. та ОСОБА_5 , суддів апеляційного суду Львівської області Мельничук О.Я., Крайник Н.П. та Курій Н.М., суддів Господарського суду Львівської області Артимовича В.М., Чорній Л.З., Морозюка А.Я., Фартушка Т.Б. та Цікала А.І. Вказана скарга ухвалою Вищої ради правосуддя була залишена без розгляду та повернута заявнику із посиланням на те, що скарга не містила конкретних відомостей про фактичні обставини, які б свідчили про вчинення суддями дисциплінарного проступку. Отже, Вища рада правосуддя не виконала покладені на неї обов`язки щодо забезпечення незалежності судової системи, функціонування на засадах відповідальності та підзвітності перед суспільством. Щодо залучення в якості третіх осіб правоохоронних органів, вказує, що він постійно здійснював звернення до таких з приводу злочинних дій посадових осіб, проте результатів таких звернень немає. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що заподіяна йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав протягом 127 місяців здійснення розгляду проти нього судової справи про банкрутство, яка була порушена без законних підстав та здійснювалась всупереч вимогам закону та Конституції України, а також впливу на нього з інших інстанцій та сторін, впливу на його оточення та близьких. Також моральна шкода підтверджується бездіяльністю органів державної влади та нездійснення ними належним чином своїх функцій щодо захисту прав позивача. Оцінює позивач моральну шкоду в сумі 50 000 000 доларів США, згідно еквіваленту цієї суми в національній валюті України, та вказує, що визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, він виходив з тих міркувань, що така компенсація повинна бути превентивною для запобігання подальшим порушенням з боку державних установ та посадових осіб та притягнення їх до відповідальності.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. від 13.07.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем ОСОБА_1 25.07.2022 подано заяву на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. від 26.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2022 ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 26.07.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.02.2023 ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 26.07.2022 та постанову Львівського апеляційного суду від 03.10.2022 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. від 07.03.2023 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

09.03.2023 позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Романюка В.Ф. у зв`язку із наявністю інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, оскільки останнім постановлена ухвала про повернення позивачу даного позову, яка скасована постановою Верховного Суду від 15.02.2023.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Романюка В.Ф. від 10.03.2023 заяву ОСОБА_1 задоволено, відведено суддю Романюка В.Ф. від розгляду вказаної цивільної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 справа №461/3526/22 визначена для розгляду судді Кротовій О.Б., того ж дня передана в провадження судді.

Ухвалою судді Кротової О.Б. від 10.03.2023 справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Від представника відповідача Вищої ради правосуддя 14.03.2023 до суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Вищою радою правосуддя під час перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_1 від 05.07.2016 на дії ряду суддів Пустомитівського районного суду Львівської області та апеляційного суду Львівської області в ході розгляду справи №450/3190/14, відсутні відомості про наявність в діях суддів ознак дисциплінарного проступку. Щодо стягнення моральної шкоди представник Вищої ради правосуддя зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і діями чи бездіяльністю відповідача Вищої ради правосуддя. При розгляді спору про стягнення збитків, завданих протиправними діями, бездіяльністю, рішеннями органів державної влади або їх посадовими особами в порядку цивільного судочинства, належним доказом протиправності таких дій, бездіяльності, рішень є відповідне рішення адміністративного суду. Оскільки таке рішення в матеріалах справи відсутнє, відтак підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди з Вищої ради правосуддя немає.

21.03.2023 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, голови Пустомитівського районного суду Львівської області, в яких зазначено, що Пустомитівський районний суд Львівської області не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що позивачем не наведено жодних доводів та не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і діями чи бездіяльністю Пустомитівського районного суд Львівської області. Сам факт ухвалення рішення судом не свідчить про завдання особі шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

Представником відповідача Міністерства юстиції України 23.03.2023 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви з таких підстав. Міністерством юстиції України неодноразово розглядались звернення та скарги ОСОБА_1 щодо діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 . Зокрема, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області у строк з 18.10.2017 по 20.10.2017 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 з питань, порушених у зверненні ОСОБА_1 від 22.08.2017, за результатами якої порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 не виявлено. Також, на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 05.04.2018 №345/Т-5917/9.3.1, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області витребувано та проаналізовано пояснення арбітражного керуючого ОСОБА_3 , в результаті чого, порушень в його діяльності не виявлено. Таким чином, Міністерство юстиції України належним чином реагувало на скарги позивача. Позивачем не конкретизовано, з якими саме діями Міністерства юстиції України він не погоджується, не конкретизовано також, в чому він вбачає порушення його безпосередніх прав, свобод, обов`язків чи законних інтересів позивача. Щодо стягнення моральної шкоди представник Міністерства юстиції України зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і діями чи бездіяльністю Міністерства юстиції України.

24.03.2023 на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головного управління ДПС у Львівській області Кіх О.Г., в яких остання просить відмовити у задоволенні позовної заяви, з огляду на таке. Доводи, наведені позивачем у позові, фактично зводяться до порушень в процедурі банкрутства та аналізу судових рішень, які набрали законної сили. Із покликанням на ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, зазначає, що всупереч наведеним нормам, позивачем не доведено протиправність поведінки відповідачів та факту заподіяння цією протиправною поведінкою йому моральної шкоди. До того ж, судовими рішеннями, що набрали законної сили, які позивач наводить у позовній заяві, та які стосуються процедури банкрутства, не встановлено будь-яких протиправних дій зі сторони відповідачів. Зазначені у позовній заяві обставини позивач мав би спростувати під час розгляду у судах різних інстанцій справи в межах процедури банкрутства, однак цього не зробив, тому не може спростувати ці обставини під час розгляду цієї справи.

28.03.2023 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державного бюро розслідувань Рудак О.В. було подано до суду клопотання про уточнення складу учасників у справі шляхом виключення Державного бюро розслідувань, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, оскільки рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на права та обов`язки Державного бюро розслідувань. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_1 долучено в додаток до позовної заяви відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові від 04.01.2019 №Т-1/1-19, від 13.04.2021 №Т-2303/12-11р-1 та від 04.06.2021 №Т-3392/12-11/21 про результати розгляду його заяв. Зміст зазначених відповідей вказує на те, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 , йому повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та роз`яснено порядок звернення з дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя, а заяву позивача від 02.01.2019 скеровано до ГУ НП у Львівській області для організації розгляду відповідно до компетенції. Сам по собі факт розгляду Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Львові, заяв ОСОБА_1 , жодним чином не свідчить про наявність інтересів Державного бюро розслідувань у вирішенні спору, ініційованого позивачем, а рішення у ньому не може вплинути на права або обов`язки даного органу щодо однієї із сторін.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, голови Громадської організації «Асоціація суддів господарських судів України» - Н.Богацької 29.03.2023 до суду надійшли пояснення, в яких остання зазначила, що не погоджується з доводами позивача, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначила, що не погоджується із твердженнями ОСОБА_1 щодо залучення організації третьою особою у даній справі та його обґрунтуваннями щодо необхідності такого залучення, оскільки Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України» є неприбутковою організацією, не здійснює жодної фінансової діяльності, не має розрахункових рахунків, не передбачає жодних внесків членів. 29.01.2021 Асоціацією суддів господарських судів України та Незалежною асоціацією банків України (в тому числі АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Альфа Банк») було підписано Меморандум про співпрацю, згідно з яким передбачається певна співпраця між суддями господарських судів України та асоціацією банків України. Покликання позивача на те, що підписання даного Меморандуму ставить під сумнів незалежність та неупередженість суддів не заслуговують на увагу, оскільки мета підписання такого Меморандуму забезпечення ефективних комунікацій та взаємодії між Асоціаціями, реалізації спільних проектів та розроблення пропозицій для удосконалення законодавства України. Взагалі проведення будь-якої паралелі причинно-наслідкового зв`язку між укладенням ОСОБА_6 та розглядом справи про банкрутство позивача, окрім зазначеного, є безпідставним, з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 здійснювалось господарськими судами у період з 19.03.2010 по 06.12.2019, який передував укладенню меморандуму про співпрацю.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 30.03.2023 надійшла заява про залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якості третьої особи на стороні відповідачів.

31.03.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача Національного Банку України Донченка О.Г., в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, вважає такі необґрунтованими, з огляду на таке. Національний Банк України не наділений правом втручатись у діяльність банку, яка пов`язана із стягненням кредиторської заборгованості з боржників у відповідності до Закону України «Про Національний банк України» та Закону України «Про банки і банківську діяльність». Щодо стягнення моральної шкоди представник зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує його втрати немайнового характеру, тобто в чому полягає моральна шкода та якими саме діяннями Національного Банку України зазначену шкоду було завдано. Окрім цього, позивач ОСОБА_1 не зазначає якими міркуваннями він керувався при визначенні розміру моральної шкоди, та ним не надано жодних доказів, якими підтверджується розмір заявленої моральної шкоди.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, АТ «Райффайзен Банк» - О.Л. Кожуховської 03.04.2023 надійшло письмове клопотання про продовження строку для надання пояснень.

03.04.2023 від голови Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Т.Бассараба 03.04.2023 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Покликаючись на норми ст. ст. 16, 1166, 1167, 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вказує, що оскільки позивачем не здійснено посилання на судове рішення, яким встановлено факт протиправності дій чи бездіяльності органів юстиції або їх посадових осіб, це відповідно свідчить про відсутність доказів протиправності поведінки відповідача. Більше того, у справах за позовними вимогами позивача про протиправність дій відповідача (Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), такі не були доведені належними доказами. Підстави, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги вже неодноразово досліджувалися судами, зокрема: у справі Господарського суду Львівської області №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 ; у справі Сихівського районного суду м.Львова №464/4738/20; у справі Сихівського районного суду м.Львова №464/590/21 та у справі Львівського окружного адміністративного суду №380/5509/22. Аналізуючи висновки, наведені у вказаних рішеннях судів, можна дійти висновку, що не встановлено факту незаконної діяльності чи бездіяльності відповідачів, в тому числі і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), що згідно наведених вище норм ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Фактично позивач висловлює незгоду з такими рішеннями, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Також звертає увагу на те, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди та чим він керувався при визначенні суми моральної шкоди в розмірі 1 462 745 000 грн. З огляду на наведене вважає, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди з боку органів юстиції, тому його вимоги є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Офісу Генерального прокурора В.Черноліхова 03.04.2023 надійшли пояснення щодо позовної заяви. Зазначає, що до Офісу Генерального прокурора 26.03.2021 засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 від 22.03.2021 щодо можливих неправомірних дій суддів Господарського суду Львівської області та арбітражного керуючого ОСОБА_3 , а також з інших питань (вх.№67101-21). Листом від 29.03.2021 вказана заява скерована для організації розгляду до Львівської обласної прокуратури, про що повідомлено заявника. Позивачем безпідставно залучено Офіс Генерального прокурора як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та не конкретизовано, яким чином рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Офісу Генерального прокурора щодо однієї із сторін даного спору. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області Н.Хомин 03.04.2023 надійшли письмові пояснення (відзив) на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких остання вважає необґрунтованими позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову.

03.04.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача Державної казначейської служби України про відкладення судового засідання та продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки Державною казначейською службою України не отримано копії позовної заяви.

Від голови Господарського суду Львівської області В.Артимовича 03.04.2023 надійшла заява про залишення позову ОСОБА_1 без руху та роз`яснення ухвали Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2023 щодо процесуального статусу Господарського суду Львівської області у даній справі; роз`яснення ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2023 на предмет того, на які права чи обов`язки Господарського суду Львівської області може вплинути рішення суду у даній справі.

Ухвалою підготовчого засідання від 04.04.2023 вирішені клопотання учасників процесу, а саме: в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів з Господарського суду Львівської області справи №28/32 про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , витребування з Пустомитівського районного суду Львівської області справи №450/3190/14-ц та справи №2-1316/1209/11, витребування з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріалів перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 , за результатами звернення ОСОБА_1 , а також матеріалів виконавчого провадження №13100355, відкритого щодо виконання судового наказу №10/18, виданого 19.05.2009 та матеріалів виконавчого провадження ВП12224634 щодо виконання виконавчого напису №645 від 26.03.2009 відмовлено; клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено; в задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державного бюро розслідувань про виключення з числа третіх осіб відмовлено; в задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Господарського суду Львівської області про залишення позовної заяви без руху відмовлено; в задоволенні заяви представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Господарського суду Львівської області про роз`яснення ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2023 про прийняття справи до розгляду та призначення підготовчого судового засідання відмовлено; клопотання представника відповідача Державної казначейської служби України про надіслання позовної заяви та продовження строку для подання відзиву на позов задоволено; клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про продовження строку для подання письмових пояснень на позов задоволено.

10.04.2023 від представника Державної казначейської служби України Н.В. Можаєвої надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вказала щодо невизнання позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Державна казначейська служба України є юридичною особою, має самостійний кошторис видатків і не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність фізичних осіб, а відшкодування шкоди, завданої останніми, здійснюється з врахуванням норм Цивільного кодексу України. Відповідачем у дані справі є Держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна казначейська служба України не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Вважає, що Казначейство жодних прав чи інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, відтак відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, не може відповідати за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Зазначає, що позивачем не вірно визначено статус Державної казначейської служби України, яка не може бути відповідачем у даній справі. Щодо стягнення моральної шкоди представник Державної казначейської служби України зазначає, що докази заподіяння такої в матеріалах справи відсутні, а розмір відшкодування шкоди необґрунтовано завищено.

20.04.2023 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національного антикорупційного бюро України А.Максим`як подано до суду пояснення, в яких зазначено про те, що у справі, яка розглядається, у Національного антикорупційного бюро України відсутній будь-який інтерес щодо її вирішення, оскільки рішення суду жодним чином не вплине на його права та обов`язки. З огляду на наведене, третя особа не може здійснити аналіз доводів позовної заяви та як наслідок надати аргументи щодо підтримання або спростування позовних вимог.

27.04.2023 до суду надійшли пояснення від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, АТ «Райффайзен Банк» О.Л.Кожуховської, відповідно до яких 23.04.2008 між відповідачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП ОСОБА_1 укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в, умови якого ФОП ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2008 року, порушувалися. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП ОСОБА_1 стягнуто заборгованість. Банк, користуючись своїм правом, звернувся до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство та визнання боржника банкрутом у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним як з фізичною особою-підприємцем. Перевіривши законність та обґрунтованість заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо боржника ФОП ОСОБА_1 , ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство №28/32. Підставою для внесення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» до реєстру вимог кредиторів було рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому, 20.10.2010 постановою Господарського суду Львівської області ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Надлонка А.І. 06.12.2019 ухвалою Господарського суду Львівської області припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця можливе лише за наявності згоди боржника, що пов`язане з втратою чинності Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства. При цьому, доводи поданого ФОП ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі суд до уваги не взяв. Чинне на час відкриття провадження у справі про банкрутство законодавство не вимагало згоди боржника на провадження у такій справі. Таким чином, Господарський суд Львівської області закрив провадження у справі №28/32 у зв`язку з набуттям чинності Кодексу України з процедур банкрутства та відсутності згоди боржника - фізичної особи-підприємця на здійснення провадження у справі про його несплатоспроможність, а не у зв`язку з зі встановленням під час розгляду справи обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. Також, представником зазначено, що у діях банку відсутня будь-яка неправомірна поведінка та звернення до суду за захистом своїх прав є правом особи, передбаченим Конституцією України. Крім цього, позивачем не доведено наявності шкоди, існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, не доведено вини АТ «Райффайзен Банк». Безпідставним є твердження позивача про ухвалення господарським судом незаконного рішення про заміну кредитора у справі про банкрутство. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

03.05.2023 представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій матеріалів справ з Пустомитівського районного суду Львівської області (справа №450/3190/14-ц та справа №2-1316/1209/11), копій судової справи про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №28/32, та витребування у Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріалів перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 за результатами звернення ОСОБА_1

04.05.2023 головою Господарського суду Львівської області подано пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову, оскільки причинами тривалого розгляду справи про банкрутство відносно ФОП ОСОБА_1 №28/32 стали поведінка боржника, яка була недобросовісною, оскарження ОСОБА_1 судових рішень та тривалість дій щодо розпорядження майном. Боржник свідомо перешкоджав у пошуку майна, здійснював дії щодо виведення майна із ліквідаційної маси, що в свою чергу затягувало розгляд справи та спонукало суд переходити на розгляд справи в розумний строк, він неодноразово оскаржував дії суду в апеляційному та касаційному порядку, що очевидно свідчило про зловживання боржником своїм правом у вигляді завідомо безпідставного оскарження законних рішень судів. Голова Господарського суду Львівської області зазначає, що позивач отримував кредити як фізична особа та як фізична особа-підприємець. Передача майна в іпотеку та заставу відбувалось зі згоди другого з подружжя, тобто дружини ОСОБА_1 ОСОБА_4 , що свідчить про згоду дружини позивача на прийняття нею як і її чоловіком наслідків зобов`язань за кредитними договорами, а отже і відповідно наслідків, які наступили у зв`язку із їх невиконанням. Проте, під час ліквідаційної процедури у справі № 28/32 майно ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_4 , як подружжя, було розділеним, з відповідними правовими наслідками (рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2013, винесеного у цивільній справі №1316/115/2012, провадження №2/461/165/13). Це те саме майно, яке ОСОБА_1 передавалось у заставу та іпотеку, як фізичною особою, що підтверджується наявними у справі договором іпотеки № 010/08-3/3684/в/1 від 23.04.2008, № 014/7299/74/55832 від 11.03.2008, іпотечним договором № 800002153-И від 11.10.2007, що також було відображено у звіті ліквідатора. Зазначені дії позивача свідчать про недобросовісність його як позичальника. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди голова Господарського суду Львівської області зазначає, що ОСОБА_1 не надано жодного судового рішення, яке набрало законної сили, яким були б встановлені та підтверджені будь-які правопорушення при провадженні у справі про банкрутство №28/32, а тому підстав для задоволення такої вимоги немає.

Ухвалою підготовчого засідання від 04.05.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів, а саме витребування з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріалів перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 задоволено частково; витребувано у Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії матеріалів перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 , за результатами звернення ОСОБА_1 від 22.08.2017, які не містять інформації з обмеженим доступом.

10.05.2023 із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , проведеної Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області у строк з 18.10.2017 по 20.10.2017.

11.05.2023 представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій матеріалів виконавчого провадження ВП№12224634.

Від позивача ОСОБА_1 12.05.2023 надійшли додаткові пояснення, у яких останній надав свої аргументи щодо поданих пояснень третьої особи Господарського суду Львівської області. Зокрема, вказав, що з пояснень третьої особи вбачається, що фактично суд лобіює інтереси банку, хоча повинен бути безстороннім та не ставати на окрему сторону, позиція даної третьої особи завжди була упередженою по відношенні до нього. Твердження Господарського суду Львівської області щодо недобросовісної поведінки ОСОБА_1 є доказом упередженості суду до позивача, оскільки фактів його недобросовісної поведінки у справі встановлено не було. Так, ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання та їх обґрунтовував, проте, це є реалізацією його прав. Позивач пояснює, що він не намагається проводити ревізію чи перегляд прийнятих Господарським судом Львівської області судових рішень у справі № 28/32, а намагається довести завдання йому шкоди внаслідок здійснення процедури банкрутства. Факт, що дружина позивача ОСОБА_4 подала позов про поділ майна подружжя не свідчить про недобросовісність ОСОБА_1 . До того ж, зазначає що пояснення голови Господарського суду Львівської області подані з пропуском строку, визначеного ухвалою суду. Також позивач зазначив, що даний позов є не бажанням заробити на державі чи досягнути корисливих цілей, а спрямований в першу чергу на висвітлення протиправної діяльності відносно нього, повного ігнорування конституційних прав та основ суспільства, нехтування особистістю та протиставлення її інтересам держави.

Від представника третьої особи голови Господарського суду Львівської області В.Артимовича надійшло клопотання про залучення до участі в справі в якості третіх осіб ПАТ «Вектор Банк», АТ «Кристалбанк» та ТзОВ «Омега Фактор»; витребування у ОСОБА_1 доказів щодо погашення ним боргів за кредитними договорами або доказів цього ж виконання за договорами про переуступку права вимоги; витребування у АТ «Райффайзен Банк Аваль» усіх договорів щодо переуступлення права вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 та витребування у позивача ОСОБА_1 документально підтверджених доказів завдання йому фізичного чи психічного насильства, наявності у нього «складеного душевного та морального стану», завданого у справі №28/32, що призвело до наслідків у вигляду шкоди.

Ухвалою суду від 23.05.2023, яку внесено до протоколу судового засідання від 23.05.2023 у даній справі, відмовлено у задоволенні клопотань представника третьої особи - голови Господарського суду Львівської області.

06.06.2023, на виконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 04.05.2023, із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла довідка про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 від 20.10.2017 №17, складену Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області.

Ухвалою суду від 09.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві та додаткових поясненнях, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Міністерства юстиції України Луценко А.С. та представник відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кміть М.Б. заперечили щодо задоволення позову, просили відмовити у задоволенні такого. Надали пояснення, які відповідають змісту їх відзивів на позовну заяву.

Представник відповідача Національного банку України Донченко О.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовні заяву.

Представник третьої особи Державного бюро розслідувань Лук`янович В.О. у судовому засіданні надав пояснення, які відповідають змісту письмових пояснень, які надійшли до суду 28.03.2023, щодо вирішення даного спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Господарського суду Львівської області Брик І.С. в судовому засіданні надав пояснення, які відповідають змісту письмових пояснень третьої особи, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Головного управління ДПС у Львівській області Кіх О.Г., у судовому засіданні надав пояснення згідно із письмовими поясненнями, наданими у даній справі, просив відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб Офісу Генерального прокурора Мельничук О.І., Головного управління Національної поліції у Львівській області Григоришин А.В. та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» Мельничук О.І. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Інші представники сторін та учасників справи у судове засідання не з`явились.

Разом з тим, у відзиві, який надійшов до суду 14.03.2023, представник відповідача Вищої ради правосуддя просив розглядати справу у відсутності. У своїх письмових поясненнях від представники третіх осіб Пустомитівського районного суду Львівської області, Національного антикорупційного бюро України та Громадської організації «Асоціація суддів господарських судів України» просили розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та представник третьої особи Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов до такого висновку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наведені статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Національного банку України про компенсацію моральної шкоди порушенням, на його думку, проведення процедури банкрутства, як фізичної особи-підприємця у Господарському суді Львівської області з 19.03.2010 по 06.12.2019, незаконним впливом з боку державних органів влади в інтересах кредиторів, пов`язаних з процедурою банкрутства, незаконністю продажу його майна, переданого в іпотеку, а також негативною кредитною історією, яка позбавляє його на даний час користуватись фінансовими інституціями.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення відносно нього, як фізичної особи-підприємця, процедури банкрутства, внаслідок чого йому була завдана шкода, неодноразово було предметом судового розгляду справ судами.

Згідно із ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.09.2021 у справі №464/4738/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , АТ «Райффайзен Банк», третя особа АТ «Альфа-Банк» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07.06.2022. Постановою Верховного Суду від 23.08.2022 рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15.09.2021 та постанову Львівського апеляційного суду від 07.06.2022 залишено без змін.

Вказаними рішеннями, а також матеріалами справи №28/32 Господарського суду Львівської області, наданими представником позивача Блонським М.А., встановлені такі обставини.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 прийнято до розгляду заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та порушено провадження у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І.

У зазначеній заяві банку вказано, що 23.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ФОП ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, однак, починаючи з вересня 2008 року, боржником порушувалися умови кредитного договору. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП ОСОБА_1 стягнуто відповідну заборгованість. 11.02.2010 державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки в боржника відсутнє майно, яке б перебувало в заставі та на яке можна було б звернути стягнення. Вищенаведені обставини, а також загальний розмір заборгованості, зумовили звернення банку із заявою про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2010 у вказаній справі затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких кредитор першої черги - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Загальна сума вимог даного кредитора: 973 грн (судові витрати та витрати на публікацію оголошення), 2 816 369,31 грн (вимоги, забезпечені заставою).

Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І.

В ході ліквідаційної процедури арбітражним керуючим вчинялись дії щодо інвентаризації майна банкрута, організації проведення оцінки вартості майна, подавались оголошення щодо продажу майна. В процесі ліквідаційної процедури встановлено відсутність майнових активів, на які можна було б звернути стягнення та погасити боргові зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2014 затверджено звіт ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , звільнено ФОП ОСОБА_1 від подальшого виконання вимог кредиторів Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн., Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн, припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 та припинено провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2014, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Надлонка А.І. про затвердження звіту ліквідатора, справу про банкрутство ФОП ОСОБА_1 надіслано Господарському суду Львівської області для розгляду на стадії судової процедури ліквідації.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2015 припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ «Альфа-Банк» на суму 2 251 612,52 грн, а також виключено з ліквідаційної маси боржника транспортний засіб марки «TOYOTA Corolla», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та земельну ділянку в с. Бартатів Городоцького району Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер :06:000:0029; припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 3 445 353,95 грн та розгляд справи відкладено на 21.04.2015.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.04.2015 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП ОСОБА_1 ; звільнено ФОП ОСОБА_1 від подальшого виконання вимог кредиторів Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн, Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн; припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 ; провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 02.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зменшення розміру вимог кредитора у справі про банкрутство та клопотання ПАТ «Альфа-Банк» про припинення провадження в частині грошових кредиторських вимог банку в сумі 2 251 612,52 грн та виключення з ліквідаційної маси боржника транспортного засобу марки «TOYOTA Corolla», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та земельної ділянки в с. Бартатів, Городецького району, Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер :06:000:0029 відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 21.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні клопотання ліквідатора боржника арбітражного керуючого Надлонка А.І. про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 залишено без змін.

Ухвалою суду від 01.08.2017 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 11.05.2016 відмовлено, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2017 відмовлено, клопотання арбітражного керуючого Надлонка А.І. від 19.07.2017 за № 01-21/02-01/188 задоволено, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_3 у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень арбітражного керуючого з моменту призначення у справі № 28/32, затверджено звіт про оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_3 у розмірі 1 236 742,00 грн за весь період з 2010-2016 р.р., заяву арбітражного керуючого Худоногової Л.Ю. від 30.05.2017 за № 182/01-09 задоволено, ліквідатором ФОП ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Худоногову Л.Ю., розгляд справи відкладено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».

Ухвалою суду від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.11.2019, яку залишено без змін ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 року та, відповідно, залишено без задоволення апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено; здійснено заміну кредитора управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на правонаступника Городоцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області; здійснено заміну кредитора Городоцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Цією ж ухвалою заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» та заяву АТ «Кристалбанк» задоволено; здійснено заміну кредитора АТ «Кристалбанк» на правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019, прийнято відмову арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від клопотань від 29 січня 2018 року за № 195/01 та від 05 березня 2018 року за № 298/01 про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди, відшкодування витрат, понесених ліквідатором за період виконання нею повноважень ліквідатора із закриттям провадження в частині розгляду вказаних клопотань. У задоволенні клопотання боржника від 13 березня 2018 року про винесення окремої ухвали щодо арбітражних керуючих Надлонка А. І. та Худоногової Л. Ю. відмовлено. Заяву арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від 11 листопада 2019 року за № 249/02 задоволено. Клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року задоволено. Припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_1 та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. Провадження у справі № 28/32 закрито.

В поданому клопотанні ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі № 28/32 на підставі пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. На думку заявника, доказами таких обставин є те, що заявлені кредиторські вимоги як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», так і АТ «Альфа-Банк» про повернення кредитних коштів є вимогами, які не стосуються підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а були отримані боржником для споживчих потреб.

У зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства та згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Саме з цієї підстави господарський суд припинив процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_1 та закрив провадження у справі № 28/32.

При закритті провадження у справі у зв`язку із вказаною обставиною, судом відхилено доводи боржника з покликанням на норму п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки ухвала від 19.03.2010 про порушення провадження у даній справі та постанова господарського суду від 20.10.2010 про визнання боржника банкрутом, при прийнятті яких суд керувався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», набрали законної сили.

Вищевказана ухвала Господарського суду Львівської області від 06.12.2019, якою закрито провадження у справі № 28/32, набрала законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржувались інші судові рішення в ході розгляду Господарським судом Львівської області справи №28/32, зокрема які були також предметом перегляду Верховним Судом. Разом з тим, в ході перегляду таких не встановлено порушень чинного законодавства України щодо здійснення процедури банкрутства.

Порушення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1 було також предметом судового розгляду Сихівським районним судом м.Львова цивільної справи №464/590/21 за позовом ОСОБА_4 (дружини ОСОБА_1 ) до ОСОБА_3 , АТ «Райффайзен Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_1 про стягнення заподіяної моральної шкоди. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.10.2021 відмовлено у задоволенні позову у даній справі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.02.2022 зазначене рішення першої інстанції від 08.10.2021 залишено без змін.

Даними рішеннями, окрім іншого, було встановлено, що в ході провадження справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , жодного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було реалізовано, відтак завдання позивачці моральної шкоди фактом продажу її майна, яке незаконним чином вилучене ліквідатором та виставлене на торги, суди не прийняли до уваги.

Таким чином, у даній справі встановлено, що провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 було ініційоване та тривало в межах передбачених чинним на той час законодавством України процедур, неправомірність такого не спростоване вищевказаними судовими рішеннями та перевірками інших уповноважених органів, до яких неодноразово звертався ОСОБА_1 . Окрім цього, провадження у справі про банкрутство було закрито у зв`язку із змінами в законодавстві, а не у зв`язку із порушеннями норм чинного законодавства щодо провадження про банкрутство.

Щодо наведених у позовній заяві ОСОБА_1 порушень з боку органів юстиції, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 на підставі звернення ОСОБА_1 від 22.08.2017, про що складено довідку №22 від 20.10.2017 та акт №22 від 24.10.2017. Відповідно до вказаних документів в частині перевірених питань, наданих матеріалів, на час проведення перевірки та в межах предмету її проведення, порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 під час виконання повноважень ліквідатора у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , не виявлено, вимоги законодавства арбітражним керуючим ОСОБА_3 не порушено.

Також відповідно до змісту листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області №Е-84/1/05 від 24.04.2018, яким надано відповідь на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України, на підставі звернення ОСОБА_1 , про жодні порушення в роботі арбітражного керуючого ОСОБА_3 , в тому числі щодо оплати послуг останнього, у такому не зазначено.

Окрім цього, ОСОБА_1 звертався до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, зокрема просив: визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо не вжиття заходів та не проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого за результатами письмових звернень ОСОБА_1 ; зобов`язати Міністерство юстиції України провести перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 з приводу здійснення ним своїх функцій у процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_1 з наступних питань:

- підставності включення вимог кредиторів до реєстру вимог кредиторів в процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_1 , враховуючи споживчий характер кредитних відносин та укладення з фізичною особою, а не ФОП;

- наявності підстав для вжиття заходів арбітражним керуючим щодо ініціювання припинення процедури банкрутства у зв`язку з відсутністю вимог кредиторів, які пов`язані з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_1 ;

- правильності формування реєстру кредиторів та обґрунтованості включення вимог АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» до вимог першої черги;

- законності продажу майна ОСОБА_1 у процедурі банкрутства та, конкретно окремо перевірити законність включення до ліквідаційної маси банкрута майна ОСОБА_4 та його продажу в процесі банкрутства;

- законності оплати послуг арбітражного керуючого ОСОБА_3 з боку АТ «Райффайзен Банк» без ухвали господарського суду та визначення розміру оплати;

- захисту прав та інтересів ОСОБА_1 з боку арбітражного керуючого в процедурі банкрутства, а саме виявлення його дебіторської заборгованості, управління підприємницькою діяльністю, захист від збільшення суми кредиторської заборгованості шляхом укладення АТ «Райффайзен банк» договорів про переуступку прав вимоги та їх визнання недійсним;

- законності здійснення ліквідатором ОСОБА_3 ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 після внесення запису про припинення підприємницької діяльності останнім з 2014 по 2017 роки;

- законності здійснення ліквідаційної процедури понад встановлений законом строк та невжиття ліквідатором заходів щодо своєчасного здійснення такої процедури у межах встановлених строків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022, відмовлено у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 повернуто особі, яка її подала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній справі, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідачем Міністерством юстиції України проводилася перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 , за наслідками якої порушень не виявлено, відтак проведення повторної перевірки з тих самих питань не допускається.

Так, рішеннями встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою від 19.02.2020, у якій просив повернути йому оригінал дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та дати правову оцінку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 , який не мав законних підстав виготовляти дублікати документів права власності його об`єкти та розпоряджатися ними без його дозволу.

Вказана заява була розглянута Західним міжрегіональним управлінням юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) і надано відповідь, у якій вказано, що арбітражним керуючим ОСОБА_3 надано пояснення від 26.02.2020 № 01-20/1 та підтверджуючі документи, з яких встановлено таке. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 (у відповідності до ст.ст. 47-49 Закону в редакції до 19.01.2013), введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Надлонка А.І. Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_3 . Відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв до 19.01.2013, до повноважень ліквідатора входило: виявляти майнові активи боржника, включати їх до ліквідаційної маси та проводити їх реалізацію з метою погашення вимог кредиторів. Згідно з поясненням арбітражного керуючого від 26.02.2020 № 01-20/1 слідує, що ліквідатору ФОП ОСОБА_1 не було передано жодних правовстановлюючих документів на майнові активи боржника, які включені у ліквідаційну масу при банкрутстві. З метою проведення реалізації майна боржника, яка станом на 2010-2012 роки передбачала надання торгівельній організації, нотаріусу правовстановлюючий документ на майнові активи, що підлягають продажу, арбітражним керуючим виготовлено правовстановлюючий документ на майно боржника (житловий будинок АДРЕСА_2 ), який перебував на той момент у іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У зв`язку з тим, що витрати арбітражного керуючого відшкодовувалися не в повній мірі, а витрати, пов`язані з іпотечним майном у повному обсязі покладаються на забезпеченого кредитора з метою проведення оцінки іпотечного майна та виготовлення технічного паспорта на дане майно, арбітражним керуючим ОСОБА_3 передано оригінал дублікату правовстановлюючого документа на майно боржника (житловий будинок АДРЕСА_2 ) представнику ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (забезпечений кредитор у справі). В поясненні арбітражного керуючого зазначено, що у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 не було реалізовано жодних активів ФОП ОСОБА_1 . Також у своїх поясненнях арбітражний керуючий зазначив, що передасть позивачу згідно з актом приймання-передачі оригінал дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 .

Також позивачем надіслано до Міністерства юстиції України заяву від 10.02.2020, в якій останній просив провести повторну перевірку діяльності ОСОБА_3 як арбітражного керуючого у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 . У відповідь на таке звернення, Міністерство юстиції України надало відповідь № 1116/Т-4627/21, в якій зазначено таке. Відповідно до частин першої та третьої статті 20 Кодексу України з питань банкрутства контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється державним органом з питань банкрутства або саморегулівною організацією арбітражних керуючих. Державний орган з питань здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих шляхом проведення планових та позапланових перевірок у встановленому ним порядку. Позапланові виїзні та невиїзні перевірки проводяться за зверненням фізичних чи юридичних осіб, якщо з таких звернень випливає необхідність здійснення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих врегульовано Порядком здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2019 № 3928, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2019 за № 1228/3419. Пунктом 6 розділу ІІ Порядку здійснення контролю передбачено, що підстава для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення (скарги) фізичних чи юридичних осіб щодо дій арбітражного керуючого з викладенням обставин невиконання або неналежного виконання ним покладених на нього повноважень, з яких вбачається необхідність такого контролю. Вказано, що за результатами звернень позивача вживалися заходи реагування за діяльністю арбітражного керуючого Надлонка А.І. під час виконання ним відповідних повноважень у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 . Так, на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства від 11.09.2017 № 1181/22482-0-32-17/9.4, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області у строк з 18.10.2017 по 20.10.2017 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 з питань, порушених позивачем у зверненні від 22.08.2017 № б/н. За результатами проведеного позапланового заходу контролю, Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області складено довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 20.10.2017 № 22 та акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 24.10.2017 № 22, яким порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 не виявлено. Також зазначено, що на виконання доручень Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 05.04.2018 № 345/Т-5917/9.3.1 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області витребувано і проаналізовано пояснення арбітражного керуючого ОСОБА_3 в результаті чого, порушень в його діяльності не виявлено.

Окрім цього, позивач ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з листом від 29.11.2021 щодо незаконності включення відомостей про нього та його кредитної історії до відповідних баз даних з негативною інформацією щодо нього та виконання ним зобов`язань по таких договорах, і відповідно порушення його прав суб`єктами ведення бюро кредитних історій. Вказав, що 19.03.2010 Господарським судом Львівської області порушено справу про банкрутство ФОП ОСОБА_1 за заявою кредитора АТ «Райффайзен Банк». Кожен із кредитних договорів, по яких подано вимоги ПАТ «Альфа Банк» та АТ «Райффайзен Банк» був забезпечений заставою чи іпотекою на повну вартість кредиту, а тому вимоги кредиторів були забезпечені у випадку невиконання зобов`язань. Вся діяльність, яка велася від імені ФОП ОСОБА_1 з 2010 року здійснювалася арбітражним керуючим і саме він ніс відповідальність за виконання зобов`язань боржником і, відповідно, погашення вимог кредиторів. Діяльність арбітражних керуючих теж підвідомча Міністерству юстиції України. З 2010 року ОСОБА_1 не міг ні здійснювати підприємницьку діяльність ні управляти своїми активами, оскільки всі повноваження з цього приводу перейшли до арбітражного керуючого, щодо діяльності якого позивачем подавалися неодноразові скарги та подано позов до суду про відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, формуючи негативну кредитну історію ОСОБА_1 , відповідні бюро кредитних історій діють незаконно та протиправно, завдаючи позивачеві шкоду. Звернув увагу Міністерства юстиції України, що процедура банкрутства була ініційована АТ «Райффайзен Банк» по кредитному договору, який носив характер споживчого кредиту та був повністю забезпечений іпотекою на всю суму кредиту. Вважає, що інформація щодо фактично припинення кредитних договорів та погашення сум заборгованості, а, відповідно, і відсутність негативних відомостей про позивача повинна бути включеною до бюро кредитних історій. Проте, такі відомості відсутні. Звернув увагу, що оскільки Міністерство юстиції України є органом, який регулює діяльність бюро кредитних історій, то саме воно може впливати на ці установи з метою недопущення порушення його прав та інтересів. У зв`язку з цим просив перевірити викладені ним факти та вжити відповідних заходів.

У відповідь на таке звернення позивача, Міністерство юстиції України повідомило останнього про відсутність об`єктивних підстав для проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_3 з питань, порушених у зверненні, у зв`язку з наявністю ухвали Господарського суду Львівської області від 21.12.2016 про припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_3 у справі № 28/32 та ухвали від 06.12.2019 про закриття провадження у справі № 28/32.

Із покликанням на п. 8 Порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2019 № 3928, яким передбачено, що повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, адміністративний суд першої інстанції, з яким і погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Окрім цього, суд враховує, що у постанові Львівського апеляційного суду від 07.06.2022 у справі 464/4738/20, яка набрала законної сили, суд зазначив, що господарським судом під час провадження у справі про банкрутство не було прийнято рішень, які б підтверджували чи встановлювали незаконність порушення справи про банкрутство, строків її розгляду та незаконність дій стягувача та/або арбітражних керуючих в процесі розгляду справи про банкрутство, а тому суд загальної юрисдикції не наділений повноваженнями оцінювати з точки зору законності прийняті господарським судом рішення та вчинені арбітражним керуючим дії в господарській справі про банкрутство, оскільки всі заяви, клопотання, скарги повинні розглядатися в рамках господарської справи в порядку господарського судочинства.

Таким чином, з огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що покликання позивача ОСОБА_1 на порушення його прав при здійсненні провадження про банкрутство арбітражним керуючим ОСОБА_3 та відсутності контролю за його діяльністю з боку органів юстиції не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються обставинами справи, встановленими в наведеному вище рішенні суду, які в силу ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а також іншими матеріалами справи.

Серед іншого, позивач ОСОБА_4 , як на підставу для стягнення моральної шкоди із державних органів, покликається також на тривалий розгляд Пустомитівським районним судом Львівської області цивільної справи №2-1316/1209/11 (пр.№2/450/69/20) за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зняття їх з реєстрації та виселення.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.05.2011 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся у Пустомитівський районний суд Львівської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зняття їх з реєстрації та виселення із будинку АДРЕСА_2 (справа №2-1316/1209/11). Даний позов мотивований тим, що вищевказаний будинок є предметом іпотеки щодо забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного 11.03.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.02.2013 провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зняття з реєстрації та виселення зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки (справа №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.03.2013 у справі №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2013, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014, скасовано вищевказане рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.03.2013 та вирішено: задовольнити позов ОСОБА_1 , припинити іпотеку нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_2 , а також земельних ділянок, яка встановлена на підставі Договору іпотеки №014/7299/74/55832 від 11.03.2008.

Постановою Верховного Суду України від 07.10.2015 у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014 відмовлено.

Незважаючи на те, що рішення у цивільній справі №450/205/13-ц, пров. №2/450/711/13 набрало законної сили 25.12.2013, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області поновлено провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зняття з реєстрації та виселення лише 02.12.2019.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.01.2020 позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зняття з реєстрації та виселення залишено без розгляду. Підставою для залишення даної позовної заяви слугувало те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, відтак на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України позов залишено без розгляду.

Не заслуговують на увагу покликання позивача ОСОБА_1 на те, що тривалий розгляд Пустомитівським районним судом Львівської області та незаконне рішення вказаного суду завдало йому моральних страждань, оскільки і він, і його дружина ОСОБА_4 , будучи учасниками даної справи, та достовірно знаючи, що підстави, які слугували зупиненню провадження, відпали ще у 2013 році, відразу не звернулись із заявою до суду про поновлення провадження, а звернулись з такою заявою лише 05.09.2019.

Саме лише звернення АТ «Райффайзен Банк» із позовом до суду не можна розцінювати як протиправне заподіяння позивачу шкоди, а тому не може бути підставою для відшкодування немайнової (моральної) шкоди.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 02.11.2020 у справі №308/10155/16-ц.

Окрім цього, не може бути підставою для компенсації моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України, ухвалення судового рішення, яке в подальшому скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції. В даному випадку позивач ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на оскарження судового рішення, та в подальшому таке право було захищене, шляхом скасування судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, що не може свідчити про наявність у зв`язку з цим моральних страждань чи інших немайнових втрат позивача.

Окрім наведених вище доводів позивача ОСОБА_1 , останній також обґрунтовує свої позовні вимоги заподіянням йому моральної шкоди бездіяльністю органів державної влади та нездійсненням ними належним чином своїх функцій щодо захисту прав позивача під час провадження відносно нього справи про банкрутство, незаконним впливом на нього з боку державних органів влади в інтересах кредиторів, пов`язаних з процедурою банкрутства. До того ж, вказує, що дії державних органів, їх бездіяльність, спричинена приватними інтересами, поширила свій вплив на інтереси членів його сім`ї та людей, які мали з ним спільні інтереси. Також позивач вказує, що з моменту початку процедури банкрутства, на нього постійно вчинявся тиск від сторонніх державних інституцій, з метою примушування відмовитись від захисту своїх прав, віддати все майно кредиторам та не відстоювати свою громадянську позицію та позицію людини в демократичному суспільстві. Окрім цього, після припинення провадження у справі про банкрутство, на нього і надалі вчиняється тиск, у зв`язку з формуванням йому поганої кредитної історії.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає таке.

В ході розгляду судами зазначених вище справ, позивач ОСОБА_1 05.07.2016 звертався із скаргою на дії суддів Пустомитівського районного суду Львівської області та апеляційного суду Львівської області під час розгляду справи №450/3190/14. Разом з тим, Вищою радою правосуддя під час перевірки дисциплінарної скарги не було встановлено наявності в діях суддів ознак дисциплінарного проступку в ході розгляду даної справи, та прийнято відповідне рішення про відмову у задоволенні скарги заявника.

Також ОСОБА_1 звертався у Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Львові із заявами про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які були розглянуті і 04.01.2019, 13.04.2021 та 04.06.2021 повідомлено заявника про результати розгляду його заяв. Зокрема, роз`яснено порядок звернення з дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя, а його заяву від 02.01.2019 скеровано до ГУ НП у Львівській області для організації розгляду відповідно до компетенції.

Також ОСОБА_1 08.07.2016 звертався із скаргою до Вищої ради правосуддя щодо поведінки суддів, яка була розглянута, та ухвалою від 04.10.2017 скаргу залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області розглянуто також скаргу ОСОБА_1 від 08.12.2015, та листом від 24.12.2015 №Т-1110/02 повідомлено результати розгляду такої. Листом Міністерства юстиції України від 28.12.2017 за №50954/Т-30032/9 розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 27.11.2017 на дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Львівській області, повідомлено, що матеріали позапланових невиїзних перевірок арбітражних керуючих Надлонка А.І. та Худоногової Л.Ю. направлені для розгляду на засідання Комісії, про результати якого ОСОБА_1 було повідомлено листом Міністерства юстиції України від 18.01.2018, яким відхилено пропозицію щодо встановлення відповідності висновків актів позапланових невиїзних перевірок арбітражних керуючих.

Листом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 12.02.2018, розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо надання колективного роз`яснення діяльності арбітражних керуючих під час виконання ними повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 .

Листом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 31.10.2017 ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 22.08.2017 щодо дій арбітражних керуючих ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час виконання ними повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 . Листом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24.04.2018, на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи банкрутства Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його звернення поданого на особистому прийомі заступника Міністра з питань виконавчої служби Шкляра С.В. та його заяви від 16.03.2018 щодо перевірки арбітражних керуючих ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час виконання ними повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 .

Листами Міністерства юстиції України від 14.06.2018, 27.08.2018, 05.04.2020, 15.03.2021 та від 22.12.2021 ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 25.05.2018, 27.07.2018, 16.03.2018, 10.02.2021 та звернення від 14.03.2018, 29.11.2021 щодо дій арбітражних керуючих ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час виконання ними повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , проведення їх перевірок.

Також, листом Міністерства юстиції України від 18.08.2021 розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України.

Листом Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 28.02.2020 за №3201/0/1-20/05-14, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 19.02.2020 щодо дій арбітражного керуючого ОСОБА_3 під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 .

Окрім цього, позивач звертався до Офісу Генерального прокурора 26.03.2021 щодо можливих неправомірних дій суддів Господарського суду Львівської області та арбітражного керуючого ОСОБА_3 , а також з інших питань. Листом від 29.03.2021 вказана заява скерована для організації розгляду до Львівської обласної прокуратури, про що повідомлено заявника ОСОБА_1 .

Також позивач ОСОБА_1 звертався до Національного антикорупційного бюро України 26.12.2018 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, з приводу можливих неправомірних дій судді Господарського суду Львівської області ОСОБА_8 та інших осіб. Листом від 29.12.2018 ОСОБА_1 повідомлено, що наявності ознак кримінальних правопорушень, підслідних Національному антикорупційному бюро України не виявлено.

Окрім цього, позивач звертався до Управління захисту економіки у Львівській області ДЗЕ Національної поліції України із заявою з приводу вчинення неправомірних дій арбітражними керуючими ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка листом від 02.01.2019 скерована для організації розгляду до Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, про що повідомлено заявника ОСОБА_1

26.12.2018 листом Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяв від 27.11.2018 та від 04.12.2018 за приводу неправомірних дій арбітражного керуючого ОСОБА_3 .

29.12.2018 листом Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяв від 11.12.2018 та від 20.12.2018 за приводу можливого вчинення кримінального правопорушення арбітражним керуючим ОСОБА_3 та суддею Господарського суду Львівської області ОСОБА_8 .

Окрім цього, листами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 04.01.2019, 13.04.2021 та 04.06.2021 ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяв та звернень щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень суддями Господарського суду Львівської області, Пустомитівського районного суду Львівської області, арбітражним керуючим ОСОБА_3 та з інших питань.

Листом Городоцької місцевої прокуратури від 16.11.2018, ОСОБА_1 повідомлено, що відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, внесено до ЄРДР.

Листом Львівської обласної прокуратури від 03.12.2018, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його звернення від 10.11.2018, яке надійшло з Генеральної прокуратури України для розгляду по суті, щодо можливого вчинення кримінального правопорушення суддями Господарського суду Львівської області, арбітражним керуючим ОСОБА_3 та з інших питань. 17.12.2020 Головне управління ДПС у Львівській області повідомило ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви від 18.11.2020 щодо наявності в інформаційній системі інформації щодо процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1 .

З наведеного вбачається, що в межах своїх повноважень та компетенції державними органами були розглянуті заяви, скарги та інші звернення ОСОБА_1 та надано відповіді на такі, що не свідчить про бездіяльність таких органів та нездійснення ними належним чином своїх функцій щодо захисту прав позивача. Також в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про незаконний вплив та тиск на нього та членів його сім`ї з боку державних органів влади під час процедури банкрутства та після такої.

Окрім цього, суд, ухвалюючи рішення у даній справі, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно з ч.1-ч.4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено вище, особа, яка пред`являє вимогу про компенсацію моральної шкоди, зобов`язана довести належними доказами наявність моральної шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою, а також вину особи, яка завдала таку моральну шкоду.

Оцінивши докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) державними органами, їх посадовими особами і структурними підрозділами, та їх вини в заподіянні цієї шкоди. Обґрунтування позивачем своїх позовних вимог, фактично свідчить про незгоду із прийнятими рішеннями в порядку цивільного, господарського та адміністративного судочинства за його позовами, а також відповідями на численні звернення, скарги та заяви в ході провадження про банкрутство його, як фізичної особи-підприємця, якими не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 , відтак відсутні підстави для компенсації позивачу моральної шкоди за рахунок держави. Враховуючи наведене вище, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Щодо судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07.09.2023 у справі № 463/3374/22 (провадження № 61-3554св23), за касаційними скаргами Міністерства юстиції України та Господарського суду Львівської області на ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Господарський суд Львівської області, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

У зв`язку з наведеним, судовий збір, від сплати якого звільнений позивач ОСОБА_1 на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, Господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління ДПС у Львівській області, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про стягнення заподіяної моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, ідентифікаційний код юридичної особи 43317547, м.Львів, пл.Шашкевича, 1.

Відповідач: Міністерство юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи 00015622, м.Київ, вул.Архітектора Городецького, 13.

Відповідач: Вища рада правосуддя, ідентифікаційний код юридичної особи 00013698, м.Київ, вул.Студентська, 12 а.

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646, м.Київ, вул.Бастіонна,6.

Відповідач: Національний банк України, ідентифікаційний код юридичної особи 00032106, м.Київ, вул.Інститутська, 9.

Третя особа: Національне антикорупційне бюро України, ідентифікаційний код юридичної особи 39751280, м.Київ, вул.Василя Сурикова, 3.

Третя особа: Офіс Генерального прокурора, ідентифікаційний код юридичної особи 00034051, м.Київ, вул.Різницька, 13/15.

Третя особа: Головне управління Національної поліції у Львівській області, ідентифікаційний код юридичної особи 40108833, м.Львів, пл.Ген.Григоренка, 3.

Третя особа: Державне бюро розслідувань, ідентифікаційний код юридичної особи 41760289, м.Київ, вул. Панаса Мирного, 28.

Третя особа: Господарський суд Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи 03499974, м.Львів, вул. Личаківська, 128.

Третя особа: Пустомитівський районний суд Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи 37325733, Львівська область, Пустомитівський район, м.Пустомити, вул.Івана Кандиби, 3.

Третя особа: Головне управління ДПС у Львівській області, ідентифікаційний код юридичної особи 43143039, м.Львів, вул.Стрийська, 35.

Третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 14305909, м.Київ, вул.Лєскова,9.

Третя особа: Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», ідентифікаційний код юридичної особи 40857057, м.Одеса, пр.Шевченка, 29.

Третя особа: Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ідентифікаційний код юридичної особи 13814885, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10.

Повний текст рішення складено 16.10.2023

Суддя О.Б. Кротова