Справа № 461/3821/21 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1172/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції, уточненим в процесі розгляду справи, в якому просив стягнути з відповідача на його користь недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 40 588,02 грн за період з 22.02.2013 по 27.03.2014.

На обґрунтування позову покликався на те, що 21.02.2013 його було звільнено з роботи з Львівської державної лісовпорядної експедиції за п.1 ст. 40 КЗпП України.

На виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 у справі № 461/3088/13-ц, що набрало законної сили 07.07.2014, позивача поновлено на посаді провідного інженера-таксатора експедиції з 28.03.2014 та стягнуто в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.02.2013 по 28.03.2014 у сумі 97 909,74 грн. При цьому середня заробітна плата була обчислена за попередні два місяці роботи жовтень та листопад 2012 року, так як останні два календарні місяці, що передували його звільненню (грудень 2012 року та січень 2013 року) ОСОБА_1 не працював у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Зазначає, що за період від часу його звільнення до часу поновлення на роботі (з 22.02.2013 по 28.03.2014) згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2021 у справі № 461/10245/ 19, яке набрало законної сили 15.02.2021, здійснено підвищення розміру посадових окладів, підвищено заробітну плату нараховану згідно бригадного наряду, а також нараховано доплати за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно Колективної угоди, а тому заробітна плата позивача за вимушений прогул підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Згідно наказу по експедиції № 39-7ос від 31.08.2015 наказано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 провідному інженеру-таксатору, кошти за 8 днів (4 дні в місяць), не виплачених при звільненні для вирішення питань власного працевлаштування в розмірі середнього місячного заробітку, (за жовтень-листопад 2012); оплатити ОСОБА_1 провідному інженеру-таксатору, наступні наряд-акти за минулі роки в т.ч. за листопад місяць 2012 р.

Відповідно до наказу по експедиції № 11-7ос від 04.03.2016 внесено зміни в табель обліку робочого часу ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2012 року у зв`язку з наданням за вказані місяці роботи чотири робочі дні в місяць для вирішення питань власного працевлаштування.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2015 у справі № 466/905/15 стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції в користь ОСОБА_1 заборговану заробітну плату з донарахуванням 30% винагороди за вислугу років в т. ч. за жовтень 2012 та листопад 2012 року в розмірі 7 962,35 грн.

Однак, рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.03.2014 у справі № 461/3088/13-ц фактично було стягнуто середній заробіток в розмірі 97 909,74 грн. без врахування вищенаведеного.

На підставі наведеного вважає, що на його користь підлягає стягненню недоотриманий середній заробіток в розмірі 40 588,02 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові ВС від 17.06.2020 у справі 820/1505/18, зазначає, що законом не передачено будь-яких підстав для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин, після поновлення на роботі та виплати йому нарахованого згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 у справі № 461/3088/13-цсереднього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказує, що звернувся у суд з позовом не про втручання у зазначене рішення та не про зміну присудженого ним розміру середнього заробітку, як стверджується у оскаржуваному рішенні, а про відкриття нової справи та про стягнення недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу (донарахування).

Предметом спору у цій справі, як і у справі № 820/1505/18, є стягнення недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, після поновлення на роботі та виплати нарахованого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого згідно Порядку № 100. Тобто правовідносини у цих справах є подібними.

Не врахування при розрахунку середнього заробітку за вимушений прогул сум зазначених у рішенні апеляційного суду Львівської області від 25.12.2015 у справі № 461/3088/137 та п. 2 наказу по Львівській державній лісовпорядній експедиції № 39-7ос від 31.08.2015, а також наказу по Львівській державній лісовпорядній експедиції № 11-7ос від 04.03.2016 призвело до нарахування заниженого середньоденного заробітку який коригувався, згідно п.10 Порядку № 100 на коефіцієнт підвищення і як наслідок занижено (недораховано) середній заробіток за вимушений.

Помилковим є твердження суду, що Львівська державна лісовпорядна експедиція є госпрозрахунковим підприємством та з урахуванням його фінансових можливостей коригування посадових окладів за означений позивачем період не проводилося.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу, суд першої інстанції не врахував фінансовий стан позивача та не звернув увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався за заявою відповідача, що призвело до затягування розгляду справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 21.02.2013 позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи з Львівської державної лісовпорядної експедиції за п.1 ст.40 КЗпП України.

На підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 у справі № 461/3088/13-ц, яке набрало законної сили 07.07.2014, позивача поновлено на посаді провідного інженера-таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції з 28.03.2014 наказом по експедиції № 5/2к від 28.03.2014.

Вказаним рішенням з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.02.2013 по 28.03.2014 у розмірі 97 909,74 грн.

Відтак, питання розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2013 по 27.03.2014 вже вирішене рішенням Галицького районного суду від 27.03.2014 у справі № 461/3088/13-ц, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у межах даної справи фактично просить втрутитися у вказане рішення суду і змінити присуджений ним розмір середнього заробітку.

Крім цього, як встановлено, постановою Львівського апеляційного суду від 18.07.2022 у справі № 461/10245/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення грошових коштів невиплачених при його звільненні з роботи, які входять до складових заробітної плати, в тому числі: 8791,45 грн підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з 17.03.2009 по квітень 2014 року; 2579,11 грн підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з 17.03.2009 по квітень 2014 року; 2217,43 грн доплати за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожні п`ять років відпрацьованих на підприємстві та 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з 17.03.2009 по квітень 2014 року; 4305,26 грн доплати за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно галузевих та колективних угод 12 % з врахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожні п`ять років відпрацьованих на підприємстві та 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з грудня 2007 року по липень 2014 року (включно).

Тобто питання розміру посадового окладу позивача ОСОБА_1 за спірний період вже було вирішене постановою Львівського апеляційного суду від 18.07.2022 у справі № 461/10245/19, яка є чинною.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові ВС від 17.06.2020 у справі № 820/1505/18, на який посилається позивач, оскільки у ній розглядалося питання обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не у разі оспорювання позивачем розміру заробітної плати за два останні місяці перед звільненням, а у разі, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів.

Відтак обґрунтованим є висновок суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів також погоджується із рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, оскільки такі підтверджені належними доказами, зокрема рахунком № 001/1-2505/21-ц від 25.05.2021 до договору про надання юридичних послуг від 25.05.2021, укладеного між Львівською обласною лісовпорядною експедицією та АБ «Оприско та партнери», в особі Керуючого партнера Оприска М.В., який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та відповідають критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 13.10.2023

Головуючий

Судді