Справа № 156/812/22
Провадження № 2/156/27/23
Рядок статзвіту № 65
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Бєлоусова А. Є.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.,

розглянувши в підготовчому засіданні в смт. Іваничі цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власникові у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання втрати права на користування житлом,

в с т а н о в и в :

14.12.2022 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власникові у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання втрати права на користування житлом.

Позивач в позовній заяві зазначає, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим нотаріусом 03.03.2011 року. В цьому житловому будинку зареєстровано постійне місце проживання відповідача по справі ОСОБА_2 , який був зятем позивача. 01.12.2021 року відповідач припинив подружні стосунки із дочкою позивача та 25.11.2022 року, шлюб було розірвано Іваничівським районним судом Волинської області. Відповідач перестав бути членом сім`ї позивача, договір найму житла з ним не укладався, усної домовленості щодо збереження права проживання відповідача в спірному будинку сторонами досягнуто не було. Крім того, ОСОБА_2 не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача впливає на реалізацію права позивача на одержання житлової субсидії - необхідність зняття відповідача з реєстрації будинку позивача викликана порушенням прав власника вільно розпоряджатись власним будинком, зокрема, відчужувати будинок.

26 грудня 2022 ркоу ухвалою суду відкрито провадження справі та призначено підготовче судове засідання на 13 січня 2013 року о 13 год.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи для участі в підготовчому засіданні не прибув, проте, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником житлового будинку з надвіними будівлями, розташованого за адресою: в АДРЕСА_2 (а.с.3-4).

Згідно з відомостями будинкової книги та довідкою старости Грядівського старостинського округу від 29.11.2022 року № 19-13/459, у спірному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_3 (а.с.5-10,17).

Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.

Відповідач визнає заявлений до нього позов.

Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач на теперішній час не проживає в спірному будинку без поважних причин понад один рік. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача ОСОБА_1 обґрунтованими і, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод власникові у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання втрати права на користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя А. Є. Бєлоусов