ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 707/1302/21
Провадження № 22-ц/821/48/23
Категорія: 302070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2022 року(ухваленого у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Скляренко В.М., повний текст рішення виготовлений 08 листопада 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

18 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що позивачка та відповідачка ОСОБА_4 є власниками суміжних земельних ділянок. Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 і проживає разом з матір`ю у сусідньому до позивачки домогосподарстві.

Вказує, що між домогосподарствами сторін з 1998 року встановлений паркан, який слугував фактичною межею між належними сторонам земельними ділянками, яка співпадала з межею конфігурації земельної ділянки позивачки, зазначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Позивачка вказує, що 21 листопада 2020 року ОСОБА_3 самовільно переніс паркан шляхом зміщення його в бік належної їй земельної ділянки, знищивши насадження на такій земельній ділянці, молоді дерева та чагарники, внаслідок чого захватив частину земельної ділянки позивачки площею 0,0038га.

Перенесення паркану ОСОБА_3 з порушенням меж земельних ділянок створює перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою.

Тож, з метою захисту своїх порушених прав власника земельної ділянки ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та з урахуванням уточнень, просила постановити судове рішення, яким зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2412га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:1046, що на праві власності належить позивачці, шляхом перенесення паркану в сторону земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1150, яка належить відповідачці ОСОБА_4 , на відстань від 0,16м до 0,52м, відповідно до Додатку №3 до висновку судової земельно-технічної експертизи №52/21/Буд від 21.10.2021р., чим відновити межі земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Контакт-Сервіс».

За результатами проведення експертизи складено Висновок експерта №52/21Буд. від 21 жовтня 2021 року.

Відповідно до розпорядження в.о. голови Черкаського районного суду Черкаської області №707/1302/21/41/2022 від 08 лютого 2022 року дану цивільну справу передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою прийнято до розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкасивід 28 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2412 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:1046, що на праві власності належить ОСОБА_1 шляхом перенесення паркану в сторону земельної ділянки кадастровий номер 0:02:002:1150, яка належить ОСОБА_4 на відстань від 0,16 м до 0,52 м, відповідно до додатку 3 Висновку судової земельно-технічної експертизи № 52/21/Буд. від 21.10.2021 року, чим відновити межі земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 908 грн. в рівних частках.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки сторони не заперечують, що 21 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_3 здійснив реконструкцію паркану, внаслідок чого лінія розмежування меж земельних ділянок сторін по фактичному користуванню незначно змістилася в бік земельної ділянки позивачки, тому дана обставина є доведеною.

Висновком експерта підтверджується, що межа між суміжними земельними ділянками сторін лінія паркану між земельними ділянками в проекції на поверхню земельної ділянки зміщена в сторону земельної ділянки позивачки на відстань від 0,16м до 0,52м, в результаті чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки, що візуально відображено в Додатку №3 до висновку експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі своїми спільними діями створили позивачці перешкоди у володінні, розпорядженні та користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, тобто порушили її права, як власника земельної ділянки, а тому права позивачки підлягають захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 листопада 2022 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, просили рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення по суті заявленого позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з`ясування справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку скаржників, суд прийшов до помилкових висновків відносно порушення відповідачами меж належної на праві власності позивачці земельної ділянки.

Особи, що подали апеляційну скаргу, зазначають, що встановлений паркан між земельними ділянками сторін не виходить за межі земельної ділянки відповідачів, оскільки згідно витягу з Держгеокадастру, Топоплану земельної ділянки по АДРЕСА_2 , що виконаний ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та згідно креслень Генерального плану с. Червона Слобода фактичного користування 1988 року встановлений паркан розташований по межі, а не на земельній ділянці позивачки, а тому відсутнє порушення її права на користування своєю земельною ділянкою.

Також особи, що подали апеляційну скаргу, заперечують висновки судової земельно-технічної експертизи, оскільки експертом невірно зазначені розміри земельних ділянок та не вказані каталоги координат зовнішніх меж землекористувань, які, на думку скаржників, є визначальними для правильного встановлення меж земельних ділянок.

Враховуючи наведене, скаржники вважають, що справедливим буде рішення зобов`язати відновити межу з боку земельної ділянки :02:002:0511 (1046) згідно фактичного користування з 1986 року, яке вказане в Генеральному плані села і Топоплані земельної ділянки по АДРЕСА_2 відповідно до координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1150 межі якої погоджені в Технічній документації із землеустрою.

Відзив на апеляційну скаргу

23 грудня 2022 року до Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Євтушенка М.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в якому він просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Вказує, що апеляційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів, досліджених судом, будь-яких доказів на спростування висновку експерта відповідачами не надано, а доводи апеляційної скарги є виключно припущеннями та не підтверджується жодними засобами доказування.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що з 17 липня 2016 року у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташовано на земельній ділянці площею 0,2412га кадастровий номер :02:002:1046. Вказане майно належить позивачці на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 21 липня 2017 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевою О.А. після смерті матері позивачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 7-10).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21 липня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності позивачки на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1046 (том 1, а.с. 8, 10).

Поряд з домоволодінням АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_4 , яка набула право власності на домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину №1179 від 16.05.1986р., виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою. Домоволодіння АДРЕСА_2 знаходиться на земельній ділянці площею 0,17 га з кадастровим номером :02:002:1150. Право власності відповідачки на домоволодіння АДРЕСА_2 було зареєстроване 20.02.2017р. (том 1, а.с. 50).

15 червня 2020 року за ОСОБА_4 було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,17 га з кадастровим номером :02:002:1150 із визначенням конфігурації меж такої земельної ділянки (том 2, а.с. 15-18).

З 07 липня 2016 року і по теперішній час разом з ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_2 проживає її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (том 1, а.с. 65).

Як встановлено судом першої інстанції, фактична межа між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 визначалась за місцем розташування паркану, який було встановлено у 1998 році.

21 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_3 здійснив реконструкцію паркану, внаслідок чого лінія розмежування меж земельних ділянок сторін по фактичному користуванню незначно змістилася в бік земельної ділянки позивачки, що візуально відображається на зведеному плані землекористування таких земельних ділянок (том 1, а.с. 99).

Згідно висновку експерта №52/21/Буд від 21.10.2021р. (том 1, а.с. 88-99) за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи експертом зроблені наступні висновки:

- фактична площа земельної ділянки позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) 0,2441 га, тоді як загальна площа такої ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,2389 га;

- конфігурація земельної ділянки позивачки частково не відповідає даним Державного земельного кадастру;

- конфігурація земельної ділянки відповідачки також частково не відповідає документації із землеустрою, оскільки має місце розташування межі такої земельної ділянки по фактичному користуванню в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046, тобто межа між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 по фактичному користуванню зсунута в сторону земельної ділянки :02:002:1046 (від 0,16м до 0,52м);

- фактична площа земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1150 0,1749 га, тоді як загальна площа такої земельної ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,17 га;

- лінія паркану між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 в проекції на поверхню землі (фактична межа між земельними ділянками) не збігається з межею між вказаними земельними ділянками згідно даних Державного земельного кадастру, внаслідок чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а)забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б)додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в)своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,2412 га з кадастровим номером :02:002:1046, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 є власницею суміжної земельної ділянки площею 0,17 га з кадастровим номером :02:002:1150, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З 07 липня 2016 року і по теперішній час разом з ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_2 проживає її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (том 1, а.с. 65).

21 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_3 здійснив реконструкцію паркану, внаслідок чого лінія розмежування меж земельних ділянок сторін по фактичному користуванню незначно змістилася в бік земельної ділянки позивачки, що візуально відображається на зведеному плані землекористування таких земельних ділянок (том 1, а.с. 99).

Зміщення паркану в бік земельної ділянки позивачки відповідачі не заперечують, але вважають, що на теперішній час паркан встановлений із дотриманням меж та межових знаків, визначених конфігурацією спірних земельних ділянок згідно фактичного користування з 1986 року, яке вказане в Генеральному плані села і Топоплані земельної ділянки по АДРЕСА_2 відповідно до координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1150, межі якої погоджені в Технічній документації із землеустрою.

Разом з тим, в процесі розгляду справи за клопотанням представника позивачки адвоката Євтушенка М.П. була призначена в справі судова земельно-технічна експертиза.

Так, відповідно до висновку судового експерта Віктора Гнатока №52/21Буд. від 21 жовтня 2021 року, виготовленого на підставі ухвали суду від 08 вересня 2021 року в справі № 707/1302/21, експертом встановлено порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, експерт дійшов наступних висновків:

- фактична площа земельної ділянки позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) 0,2441га, тоді як загальна площа такої ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,2389га;

- конфігурація земельної ділянки позивачки частково не відповідає даним Державного земельного кадастру;

- конфігурація земельної ділянки відповідачки також частково не відповідає документації із землеустрою, оскільки має місце розташування межі такої земельної ділянки по фактичному користуванню в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1046, тобто межа між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 по фактичному користуванню зсунута в сторону земельної ділянки :02:002:1046 (від 0,16м до 0,52м);

- фактична площа земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1150 0,1749га, тоді як загальна площа такої земельної ділянки згідно даних Державного земельного реєстру 0,17 га;

- лінія паркану між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:1046 та :02:002:1150 в проекції на поверхню землі (фактична межа між земельними ділянками) не збігається з межею між вказаними земельними ділянками згідно даних Державного земельного кадастру, внаслідок чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, висновок експерта підтверджує те, що межа між суміжними земельними ділянками сторін лінія паркану між земельними ділянками в проекції на поверхню земельної ділянки зміщена в сторону земельної ділянки позивачки (кадастровий номер :02:002:1046) на відстань від 0,16м до 0,52м, в результаті чого виникло зменшення площі земельної ділянки позивачки, що візуально відображено в Додатку №3 до висновку експерта.

Доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо відсутності у висновку експерта поворотних точок кутів зовнішніх меж землекористувань спростовуються матеріалами справи. Зокрема, зі змісту висновку експерта чітко зазначено, що під час проведення натурного дослідження були проведені геодезичні обміри земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Геодезичні обміри проведено по фактичному користуванню, тобто по існуючих городах, будівлях та інших контурах місцевості. Координати місця знаходження частини кутів повороту меж земельної ділянки в натурі визначені в місцевій системі координат Черкаської області УСК 2000 (МСК -71) (том 1, а.с. 91).

Таким чином, посилання скаржників на невідповідність висновків експерта фактичним обставинам,які містяться в матеріалах справи не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не спростовують вказані висновки та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, оскільки експертний висновок, на підставі якого суд дійшов висновку по суті спору відповідає вимогам, встановленим законом.

До того ж, будь-які відомості стосовно висловлення із боку відповідачів клопотання щодо призначення та проведення повторної судової земельно-технічної експертизи в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки висновком експерта встановлено порушення прав позивача - власника земельної ділянки площею 0,2412 га з кадастровим номером :02:002:1046, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок зміщення паркану між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , позовні вимоги є обґрунтованими, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність їх задоволення.

Щодо посилань скаржників на відновлення меж земельних ділянок згідно фактичного користування з 1986 року, яке вказане в Генеральному плані села і Топоплані земельної ділянки по АДРЕСА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

За ч.ч.5-6ст.106ЗК України місцезнаходження межових знаків уразі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань,а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. За ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

За обставинами даної справи земельні ділянки АДРЕСА_2 та № 40 сформовані, а їх межі вже встановлені та зафіксовані у відповідних документах, які підтверджують право власності осіб на ці земельні ділянки. Тобто, суть вказаних позовних вимог полягає у відновленні межі земельної ділянки, яка закріплена в правовстановлюючих документах та на яку протиправно зміщено паркан.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідачі не були позбавлені права надати до суду докази на підтвердження факту правомірності встановлення ОСОБА_3 паркану на земельній ділянці, яка належить позивачці, а також відповідності фактичного розташування такого паркану лінії розмежування спірних земельних ділянок згідно даних, зазначених в Державному земельному кадастрі.

При цьому, сама по собі наявність у відповідачки ОСОБА_4 права на набуття у власність земельної ділянки площею 0,18 га на підставі рішення органу місцевого самоврядування не надає їй права на зміну фактичних межових знаків між земельними ділянками сторін без відповідного погодження з позивачкою.

За таких обставин, твердження відповідачів про те, що справедливим буде рішення зобов`язати відновити межу з боку земельної ділянки :02:002:0511 (1046) згідно фактичного користування з 1986 року, яке вказане в Генеральному плані села і Топоплані земельної ділянки по АДРЕСА_2 відповідно до координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1150 межі якої погоджені в Технічній документації із землеустрою, апеляційний суд вважає таким, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи не допустив.

Фактично, доводи апеляційної скарги скаржників є аналогічними тим аргументам, що викладені у відзиві на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржників з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом судового дослідження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особами, які подали апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 26 січня 2023 року/