Справа №442/1348/23
Провадження №2/442/459/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю представника позивача адвоката Альонкіної А.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Шемеляк Г.Т..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Альонкіна Альона Ігорівна, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики.

Позов мотивує тим, що 09.07.2020 ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 доларів США. При поверненні коштів відповідач зобов`язався повернути 3060 доларів США в строк до 10.08.2022, що підтверджується відповідною розпискою. Разом з тим, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін гроші не повернув. Зважаючи на вищенаведене, просить стягнути з відповідача борг в сумі 3060 доларів США.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення позову. Зазначила, що станом на 21.02.2021 між сторонами узгоджену кінцеву суму боргу - 56600 грн, що становило 2000 доларів США. Тобто борг був визначений у гривневому еквіваленті. Протягом 2020-2022 років відповідач, за погодженими позивачем строки, перерахував останньому грошові кошти в погашення заборгованості, а саме: 10.09.2020 - 2790 грн, 08.10.2020 - 2800 грн., 21.02.2021 - 10000 грн, 04.03.2021 - 10000 грн., 08.03.2021 - 10000 грн, 09.03.2021 - 10000 грн., 23.03.2021 - 10000 грн., 09.06.2022 - 2000 грн., 1000 грн., 31.08.2022 - 2000 грн., 31.10.2022 - 2000 грн. Всього на картковий рахунок позивача в рахунок повернення боргу перераховано 62590 грн., що підтверджується скріншотами переписки сторін та виписками з банківської установи. Зважаючи на вищенаведене, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача подала відповідь на відзив, де вказала, що твердження відповідача про узгодження сторонами кінцевої суми боргу не відповідає дійсності. Позивач не погоджував зміни до суми боргу. Роздруківка електронного листування не може вважатися електронним документом, тобто, не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. У позивача відсутнє листування з відповідачем за змістом, який описує представник відповідача у відзиві. З виписки банку вбачається, що ОСОБА_1 перерахував позивачу грошові кошти в сумі 19800 грн. Проте, такі не були спярямовані в рахунок погашення заборгованості за розпискою. Призначення платежів не містить жодних посилань на часткову сплату заборгованості. Більше того, кошти, які надходили від відповідача у 2022 році, розцінені позивачем як внесок коштів у збір на потреби Збройних Сил України, оскільки позивач з моменту повномасштабного вторгнення Рооійської Федерації на територію України здійснює волонтеську діяльність.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказавши, що борг згідно розписки від 09.07.2020 відповідачем не повернуто. ОСОБА_2 позичав відповідачу ще інші кошти, не оформляючи розписки. Кошти, які перераховував відповідач, зокрема, в сумі 19800 грн, не були спрямовані на погашення боргу згідно спірної розписки. Тобто, можливо відповідач погашав іншу заборгованість перед позивачем, а не спірну. З наявних у матеріалах справи скріншотів переписок між сторонами неможливо встановити факт погашення відповідачем боргу саме за розпискою від 09.07.2020.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що згідно спірної розписки зобов`язаний повернути позивачу несплачену частину боргу, що складає близько 1000 доларів США, що підтверджують долучені до матеріалів справи виписки з банку, квитанція та переписка сторін в месенджері.

Також згідно показань відповідача у судовому засіданні як свідка, такий вказав наступне. Він проживає в Києві з 2020 року. Між сторонами були довірливі дружні стосунки, тому позивач позичив йому кошти в сумі 3000 доларів США на комерційну діяльність. Він особисто запропонував написати розписку. Планував повернути такі в термін, зазначений в розписці. Проте, не мав такої фінансової можливості. Десь за два місяці після надання позики повернув 1000 доларів США. Пізніше ще повертав борг у гривнях, про що свідчить переписка між ними у месенджері. 22.12.2022 узгодили ще строки повернення залишку боргу в сумі 2000 доларів США. а саме: з грудня по березень 2022 року. Додатково наголосив, що кошти, які він відправляв позивачу, не призначались на допомогу ЗСУ.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову в сумі 3060 доларів США. Вказала, що ОСОБА_1 повертав кошти по даній розписці, про що свідчить переписка між сторонами та виписка з банківського рахунку позивача, оскільки інші договори позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні.

Заслухавши представників сторін, відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що на підставі розписки від 09.07.2020, укладеної між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній отримав від позивача 3000 доларів США. При поверненні коштів ОСОБА_1 зобов`язався повернути 3060 доларів США у строк до 10.08.2020.

Як вбачається з виписок по картковому рахунку відповідача, що надані АТ КБ "Приватбанк" 06.04.2023, ОСОБА_1 перерахував кошти на картковий рахунок позивача - ОСОБА_2 20.11.2020 в сумі 2800 грн., у 2021 році в сумі 10000 грн, 31.10.2022 в сумі 2000 грн.

Згідно квитанції АТ КБ "ПриватБанк", наданої позивачем, 10.09.2020 на рахунок одержувача ОСОБА_2 перераховано 2785 грн.

Відповідно до переписки у месенджері, абонент "Володя Юрист Шиш" зазначає, що з двох тисяч доларів США (56600 грн.) отримав 10000 грн. Також з переписки сторін вбачається, що на рахунок ОСОБА_2 перераховані кошти в сумі 1000 грн, 2000 грн, 2000 грн.

Згідно скріншотів з соціальної мережі Фейсбук користувач "Volodymyr Priadka" публікував дописи про збір коштів на допомогу ЗСУ.

Як вбачається з довідки АТ КБ "Приватбанк" від 13.04.2023, на картку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 не надходили кошти від ОСОБА_1 .

Згідно з випискою АТ КБ "Приватбанк" від 12.04.2023, на рахунки ОСОБА_2 за період з 01.08.2020 по 12.04.2023 від ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 19800 грн, 20.11.2020 - в сумі 2800 грн, 06.01.2021 - в сумі 10000 грн, 09.06.2022 - в сумі 2000 грн, 16.08.2022 - в сумі 1000 грн, 31.08.2022 - в сумі 2000 грн, 31.10.2022 - в сумі 2000 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином, розписка надана позивачем про передачу грошових коштів містить ознаки договору позики, з такої можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання.

У зазначений строк ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти повернув частково.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача заперечила факт часткової оплати боргу відповідачем по борговій розписці від 09.07.2020 та надану відповідачем переписку у месенджерах.

У постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19.

На огляд суду не було надано оригінал електронного доказу, а саме переписка у месенджері з позивачем, яка б відповідала наданим паперовим копіям електронного доказу.

Таким чином, суд не бере до уваги паперові копії електронного документу - переписку у месенджері з абонентом « ОСОБА_3 ».

Крім цього, представником позивача не доведено наявність інших договорів позики між сторонами чи зарахування сплачених відповідачем коштів на збір на потреби ЗСУ.

Судом встановлено, що відповідач частково погасив борг за договором позики від 09.07.2020, зважаючи на відсутність інших боргових розписок між сторонами і надходження на рахунок позивача коштів в сумі 2785 грн., що підтверджується квитанцією банку від 10.09.2020 та в сумі 19800 грн. згідно виписки банку від 12.04.2023.

Зважаючи на те, що валютний курс, що був встановлений НБУ 26.07.2023 склав за 1 долар США - 36,5686 грн, то відповідно надана позика в сумі 3060 доларів США становить в гривневому еквіваленті на день ухвалення судом рішення - 111899,916 грн.

Отже, враховуючи часткову сплату відповідачем боргу в сумі 22585 грн. за борговою розпискою від 09.07.2020, наявність доказів зарахування на рахунок позивача коштів у згаданому розмірі, за відсутності інших боргових розписок, з відповідача слід стягнути на користь позивача залишок несплаченого боргу згідно розписки від 09.07.2020 в сумі 89314,92 грн.

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 89314,92 (вісімдесят дев`ять тисяч триста чотирнадцять гривень 92 копійки) грн боргу за договором позики від 09.07.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1073,60 грн сплаченого сдуового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.08.2023.

Суддя Грицай М.М.