ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Хаус"

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко Костянтин Юрійович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Підгірний Олексій Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила, з урахуванням остаточних вимог:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 12 травня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 981;

- стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані за виконавчим написом грошові кошти в сумі 43251,96 грн.

Позов мотивувала тим, що 03 квітня 2008 року між нею та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено кредитний договір № 574/08.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року про виправлення описки, позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з неї на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 68 243,36 грн.

Вказувала, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року заборгованість за кредитним договором сплатила у 2017 році.

12 травня 2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 981, про стягнення з неї на користь правонаступника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - ТОВ «ФК «Інвест Хаус» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором грошових коштів в розмірі 30 544,68 грн.

Звертала увагу на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не є безспірним, оскільки заборгованість за кредитним договором взагалі відсутня, нотаріус не перевірив наявність спору між сторонами щодо заборгованості та перелік необхідних для вчинення виконавчого напису документів, не був вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, та на час вчинення виконавчого напису Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 не містив відповідного розділу, який регламентував порядок стягнення заборгованості, з підстав, що випливають з кредитних відносин, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

На підставі спірного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярошенком К.Ю. та приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. було відкрито два виконавчих провадження № 62834917 та № 66759002.

Зазначала, що виконавчим провадженням № 66759002 з неї стягнуто грошову суму в розмірі 13 566,10 грн, а за виконавчим написом № 62834917 грошову суму в розмірі 29 685,86 грн.

Зважаючи на те, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню та правова підстава для набуття відповідачем вказаних грошових коштів відсутня, то стягнуті з неї на користь відповідача при примусовому виконанні виконавчого напису, кошти мають бути повернуті їй на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 20 травня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 981, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором № 574/08 від 03 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», у загальному розмірі 30 544,68 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 37 464,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1697,96 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив директор ТОВ «Інвест Хаус», посилаючись на те, що рішення є незаконне, необгрунтоване та таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що ТОВ «Іневст Хаус» повністю було дотримано вимоги чинного законодавства України, щодо правильності та законності вчинення виконавчого напису.

Зазначав, що позивачем не надано жодних доказів щодо сплати боргу ТОВ «Інвест Хаус».

Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є лише способом уникнути виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «Інвест Хаус» та не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю обставин, на які вона посилається.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Різниченко Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, прохала у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Інвест Хаус» відмовити, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року залишити без змін.

Від директора ТОВ «Інвест Хаус» надійшла заява про розгляд справи без представників товариства, апеляційну скаргу підтримав, прохав її задовольнити.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено кредитний договір № 574/08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 12594,06 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором на придбання автотранспортного засобу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року про виправлення описки, позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 68 243,36 грн.

Відповідно до квитанції № 0.0.729997470.1 від 20 березня 2017 року ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» сплачено на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року заборгованість за кредитним договором № 574/08 від 03 квітня 2008 року в сумі 68 243,36 грн.

12 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 981, про стягнення з ОСОБА_1 на користь правонаступника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - ТОВ «ФК «Інвест Хаус» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором грошових коштів в розмірі 30 544,68 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярошенком К.Ю. було відкрито виконавче провадження № 62834917 за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., вчиненим 12 травня 2020 року за реєстровим № 981 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості, що виникла за кредитним договором 574/08 від 03 квітня 2008 року, у розмірі 30544,68 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка К.Ю. від 16 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 62834917 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує доход в Управління освіти Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради та в Головному Управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до листа та довідки Пенсійного фонду України в Харківській області від 04 серпня 2021 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком.

На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка К.Ю. від 16 вересня 2020 року за виконавчим провадженням № 62834917 з пенсії ОСОБА_1 проводилось утримання заборгованості на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус». За період з 01 жовтня 2020 року по 31 травня 2021 року утримано 6434,08 грн.

Утримання припинено з 01 червня 2021 року згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11 травня 2021 року у виконавчому провадженні № 62834917.

21 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярошенком К.Ю. було повернуто кошти за травень 2021 року в розмірі 816,76 грн., які були перераховані на розрахунковий рахунок в червні 2021 року.

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплат Управління освіти адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року на підставі постанови від 16 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 62834917 здійснено відрахування в сумі 24068,54 грн.

Також відповідно до листа № 9052 від 07 грудня 2021 року та довідки-розрахунку утримань за виконавчим провадженням № 62834917, виданих приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Ярошенком К.Ю., в ході примусового виконання на депозитний рахунок приватного виконавця здійснювались утримання грошових коштів із доходів боржника, з метою погашення заборгованості перед стягувачем. Суми щомісячних утримань в рамках виконавчого провадження №62834917 становлять 23898,78 грн. Сума повернутих ОСОБА_1 коштів, як надмірно стягнутих становить 2897,20 грн та не входить в розмір суми щомісячних утримань.

Зважаючи на зазначене, судом встановлено, що за спірним виконавчим написом приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. було відкрито виконавче провадження № 62834917, в рамках якого утримано із доходів боржника - ОСОБА_1 та перераховано сягувачу грошові кошти в сумі 23898,78 грн. Представником позивача даний розмір перерахованих стягувачу грошових коштів у виконавчому провадженні № 62834917 не спростований.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. було відкрито виконавче провадження № 66759002 за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., вчиненим 12 квітня 2008 року у розмірі 30544,68 грн.

21 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. у виконавчому провадженні № 66759002 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного О.С. від 22 вересня 2021 року внесено виправлення до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 вересня 2021 року, а саме вказано результати виконання: згідно квитанцій, наданих боржником, залишок боргу у розмірі 13 566,08 грн було перераховано боржником безпосередньо на рахунок стягувача, тобто залишок нестягнутої суми за виконавчим написом становить 00,00 грн.

Відповідно до квитанції № 61283 від 17 вересня 2021 року ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» борг в розмірі 13566,10 грн.

Зважаючи на зазначене, встановлено, що за спірним виконавчим написом приватним виконавцем Підгірним О.С. було відкрито виконавче провадження № 66759002, в рамках якого утримано із доходів боржника - ОСОБА_1 та перераховано сягувачу грошові кошти в сумі 13566,10 грн.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню місцевий суд прийшов до висновку, що підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Великою Палатою Верховного Суду в п. 83 постанови від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 зазначено, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Так місцевим судом встановлено, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 травня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та ОСОБА_1 кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вчиняючи 20 травня 2020 року виконавчий напис № 981, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь безпідставно отриманих в рамках вказаних вище виконавчих проваджень грошових коштів в розмірі 43251,96 грн, місцевий суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Місцевим судом під час розгляду цієї справи було встановлено, що спірний виконавчий напис було здійснено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства та визнано його таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого у виконавчих провадженнях № 66759002 та 62834917 здійснювалось стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню, місцевий суд правильно встановив, що правові підстави набуття ТОВ «ФК «Інвест Хаус» грошових коштів в розмірі 37 464,80 грн відсутні, у зв`язку з чим судом застосовано до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України та задовольнив позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 37 464,80 грн.

Правовий висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 у справі № 910/16664/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 904/5868/18.

Також колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що зазначений позивачем спосіб захисту є належним, зважаючи на наступне.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 березня 2019 у справі № 910/1531/18, у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнуті на його виконання кошти підлягають поверненню в порядку ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 70 рішення ЄСПЛ від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) наголошено на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Тому, з метою належного захисту права позивача, керуючись принципом верховенства права та враховуючи визначений Верховним Судом у справі № 910/1531/18 спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про повернення коштів у розмірі 37 464,80 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позовних вимог в частині стягнення як безпідставно набутих відповідачем грошових коштів в розмірі 5 787,16 грн (43 251,96 грн (сума, зазначена в позовній вимозі) - 37 464,80 грн (сума, встановлена місцевим судом за дослідженими матеріалами справи та стягнута за результатом розгляду даної справи) підлягають відмові у їх задоволенні, з огляду на таке.

Так місцевим судом встановлено, що за виконавчими провадженнями № 62834917 та 66759002 на користь стягувача - ТОВ «ФК «Інвест Хаус» з боржника ОСОБА_1 було в сукупності стягнуто грошові кошти в розмірі 37 464,80 грн (13566,10 + 23898,70), а не в розмірі 43251,96 грн, який зазначений позивачем у позові.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що на підтвердження стягнення у вказаних вище виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчого напису з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 5 787,16 грн, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, зважаючи на що правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

За таких обставин, в апеляційній скарзі апелянтом не наведено нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди з рішенням місцевого суду.

Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено сплату боргу ТОВ «Інвест Хаус» відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються матеріалами справи та законними висновками місцевого суду.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Хаус" - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2023 року

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: Г.Л.Карпушин

О.Ю. Кузнєцова