ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13387/21

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/49/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Департамент соціальної політики Чернігівської міської

ради, Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Маслюк Н. В. від 18 січня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності і тривалим невиконанням судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності і тривалим невиконанням судового рішення, в якому просив: визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року, поза межами розумного строку невиконання судового рішення, призвела до моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що тривалим невиконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №620/4870/20, посадовими особами Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради йому завдано моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. Позивач вказував, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав протягом тривалого часу, що призвели до погіршення стану його здоров`я. Позивач стверджував, що у нього змінився звичайний спосіб життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, пошти, зібранням документів, необхідних для захисту його права в суді. Вказаними обставинами було обмежено його спілкування із сім`єю, ОСОБА_1 постійно відчуває негативні переживання, свою відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, має знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Позивач вказував, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності військовослужбовця з тих підстав, що йому довелось присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил для захисту свого порушеного права, від вищевказаного зростає напруга та дратівливість у сім`ї, колі його оточення, робочому колективі.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності і тривалим невиконанням судового рішення, задоволено частково. Судом стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову в іншій частині судом відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України - відмовлено повністю. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року в частині стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 грн., та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради вказують, що рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року в частині задоволених позовних вимог є таким, що ухвалено із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №620/4870/20 стосується зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані кошти на користь позивача, та ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Апелянт стверджує, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки посилання позивача на порушення його нормальної життєдіяльності, без розкриття суті такого порушення та підтвердження належними та допустимими доказами, є формальними. Апелянт вказує, що будь-які дії/рішення/бездіяльність Департаменту у процесі виконання вищевказаного рішення суду не визнавались судом протиправними у порядку адміністративного судочинства. Апелянт стверджує, що Кабінетом Міністрів України врегульовано проблемне питання щодо виплати присуджених сум соціальних виплат, у тому числі, і щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, на користь стягувачів. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 року №902 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою Забезпечення виконання рішень суду для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до п.5 Порядку, бюджетні кошти спрямовуються з дотриманням пріоритетності напрямів. Виплати вказаної допомоги стягувачам на виконання судових рішень здійснені Департаментом у черговості, яка визначена п.7 вказаного Порядку. Апелянт стверджує, що ще до відкриття виконавчого провадження Управління здійснило перерахунок позивачу вищевказаної допомоги, яка була повністю виплачена позивачу 22.12.2021 року в розмірі 6 800 грн., тобто, зазначене вище судове рішення виконано Департаментом повністю. Апелянт вказує, що сума реальних збитків позивача у зв`язку із порушенням законодавства України Департаментом, встановленим у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі №620/4870/20, становить 6 800 грн., і вона вже присуджена судом з Департаменту на користь позивача, а тому не може стягуватись на користь позивача повторно. Апелянт зазначає, що наявності будь-яких інших реальних збитків позивачем по справі не доведено. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача, оскільки його позовні вимоги у даній справі стосувались стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, а не з відповідного органу, у тому числі, з Департаменту, який є виконавчим органом Чернігівської міської ради. Доводи апеляційної скарги зазначають, що зобов`язання щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є зобов`язання держави, а не органу місцевого самоврядування чи територіальної громади.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року апелянтом не оскаржується.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності і тривалим невиконанням судового рішення, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 , дата видачі: 07.04.2015 року (а.с.26).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, було задоволено у повному обсязі. Судом визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у 2020 році грошової допомоги до 5 травня, яка передбачена статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, у розмірі 1 390 грн. Судом зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.16-19).

Пунктом 1 рішення Чернігівського міської ради від 25.06.2020 року №54/VII-13 Про припинення управлінь праці та соціального захисту населення шляхом реорганізації, припинено шляхом реорганізації Управління праці та соціального захисту Деснянської районної у місті Чернігові раді та Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради та Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради, через їх приєднання до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради.

Оскільки у добровільному порядку рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради виконано не було, 22.06.2021 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було прийнято заяву позивача, та відкрито виконавче провадження ВП № 65854874 (а.с.21).

У листі Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 15.07.2021 року №04-30/10912 зазначено, що Департамент на виконання рішення суду добровільно здійснив позивачу перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, сума допомоги, яку необхідно доплатити, становить 6 800 грн. У даному листі також вказано, що Департамент не має можливості виконати рішення суду у частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 зазначену допомогу у зв`язку з тим, що бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян у Державному бюджеті на 2021 рік не передбачені, видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів, та у відповідних паспортах бюджетних програм (а.с.54-55).

Згідно листа Міністерства у справах ветеранів України листом від 27.05.2021 року №5438/02/09.1-21, фінансового забезпечення виконання судових рішень про перерахунок та виплату грошової допомоги, прийнятих на користь ветеранів війни, за КПКВК 2501150, видатків на цю мету не передбачено. З метою вирішення питання виконання судових рішень у сфері соціального захисту населення, які набради законної сили та обов`язкові до виконання, Мінсоцполітики зверталось до Мінфіну із пропозицією при внесенні змін до Державного бюджету на поточний рік, запровадити нову бюджетну програму Забезпечення виконання рішень суду(а.с.57).

22.12.2021 року Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №620/4870/20, ОСОБА_1 було перераховано частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, у розмірі 6 800 грн. (з урахуванням раніше виплаченої суми) на особовий рахунок, відкритий у АТ Ощаданк (а.с.65).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року, частково завовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності і тривалим невиконанням судового рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги наступні обставини: рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №620/4870/20 набрало законної сили 25.04.2021. Виконавче провадження з виконання виконавчого документа, виданого на виконання вказаного рішення, було відкрито 22.06.2021 року. Нараховану допомогу в розмірі 6 800 грн. було виплачено ОСОБА_1 22.12.021 року. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що значний строк виконання судового рішення, тобто, більше 7 місяців, є тривалим періодом, і у розумінні статті 1174 ЦК України, є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача, внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я внаслідок виплати у заниженому розмірі вищевказаної допомоги, а також позивачем не надано доказів приниження честі і гідності позивача внаслідок недоплати допомоги. За наведених обставин, з огляду на тривалість невиконання судового рішення, розмір заборгованості та строки її погашення, ступінь вини відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, характер та тривалість моральних страждань позивача, глибину його душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь позивача 1 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, суд першої інстанції, із посиланням на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі №459/274/17, провадження №61-25576сво18, вказав, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року, у оскаржуваній частині, про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 18.01.2022 року у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі №620/4870/20 стосується зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані кошти на користь позивача, та ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Апелянт стверджує, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки посилання позивача на порушення його нормальної життєдіяльності, без розкриття суті такого порушення та підтвердження належними та допустимими доказами, є формальними. Апелянт вказує, що будь-які дії/рішення/бездіяльність Департаменту у процесі виконання вищевказаного рішення суду не визнавались судом протиправними у порядку адміністративного судочинства. Апелянт стверджує, що Кабінетом Міністрів України врегульовано проблемне питання щодо виплати присуджених сум соціальних виплат, у тому числі, і щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, на користь стягувачів. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 року №902 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою Забезпечення виконання рішень суду для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до п.5 Порядку, бюджетні кошти спрямовуються з дотриманням пріоритетності напрямів. Виплати вказаної допомоги стягувачам на виконання судових рішень здійснені Департаментом у черговості, яка визначена п.7 вказаного Порядку. Апелянт стверджує, що ще до відкриття виконавчого провадження Управління здійснило перерахунок позивачу вищевказаної допомоги, яка була повністю виплачена позивачу 22.12.2021 року в розмірі 6 800 грн., тобто, зазначене вище судове рішення виконано Департаментом повністю. Апелянт вказує, що сума реальних збитків позивача у зв`язку із порушенням законодавства України Департаментом, встановленим у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №620/4870/20, становить 6 800 грн., і вона вже присуджена судом з Департаменту на користь позивача, а тому не може стягуватись на користь позивача повторно. Апелянт зазначає, що наявності будь-яких інших реальних збитків позивачем по справі не доведено. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача, оскільки його позовні вимоги у даній справі стосувались стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, а не з відповідного органу, у тому числі, з Департаменту, який є виконавчим органом Чернігівської міської ради. Доводи апеляційної скарги зазначають, що зобов`язання щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є зобов`язання держави, а не органу місцевого самоврядування чи територіальної громади.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Приписами статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини №3477-IV регламентовано, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до чіткої і усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, пункт 40).

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 66).

Європейський Суд з прав людини також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі Скордіно проти Італії, заява №36813/97, пункти 203-204).

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення презюмується.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі №459/274/17, провадження № 61-25576сво18, викладено наступне:

Частиною 1 статті 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

У свою чергу, Законом України від 28.12.2014 року №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто, боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради є органом місцевого самоврядування, який завдав шкоду позивачу, при цьому, на даного відповідача поширюються правила норм права, які регулюють відшкодування моральної шкоди у даному випадку. При цьому, протиправність дій Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 05 травня встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року.

Отже, зважаючи на те, що завдавачем моральної шкоди є саме Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку відносно того, що спричинена позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради. І за даних обставин, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди із Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

При перегляді рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року у оскаржуваній частині, апеляційний суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах Hornsby v. Greece (заява №18357/91, пункт 40), Деркач та Палек проти України (заяви № 34297/02 та №39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок (Immobiliare Saffi v.Italy, заява № 22774/93, пункт 74).

Відповідно до приписів ч.1,ч.2,ч.3 статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять розумність та справедливість при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить із принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року у оскаржуваній частині відносно того, що значний строк виконання судового рішення, тобто, більше 7 місяців, є тривалим періодом, і в розумінні чинних правових норм, які регулюють спірні правовідносини, є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. За наведених обставин, з огляду на тривалість невиконання судового рішення, розмір заборгованості та строки її погашення, ступінь вини відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, характер та тривалість моральних страждань позивача, глибину його душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову, та стягнення з відповідача Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 18.01.2022 року у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

У неоскаржуваній апелянтом частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.01.2022 року апеляційним судом не переглядається, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2022 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 13.01.2023 року.

Головуючий: Судді: