Єдиний унікальний номер 341/1407/22
Номер провадження 2/341/53/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Давній Галич» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного заповідника «Давній Галич» (далі НЗ «Давній Галич») про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У позові просить суд:

- визнати незаконним і скасувати наказ від 04 жовтня 2022 року № 244-К про її звільнення;

- поновити позивачку на посаді заступника головного бухгалтера фінансово-економічного сектору НЗ «Давній Галич» з дня її звільнення;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення позивачки до часу поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 05.09.2022 у зв`язку із сімейними обставинами (погіршення стану здоров`я її матері) позивачка звернулась до безпосереднього керівника головного бухгалтера установи з проханням надати їй частину невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю два дні з 06.09.2022. Отримавши згоду безпосереднього керівника, позивачка написала відповідну заяву про надання їй відпустки на два дні з 06.09.2022, письмово погодила таку у головного бухгалтера та старшого інспектора відділу кадрів. Заяву залишила у відділі кадрів. Оскільки була впевнена, що заяву їй погоджено і вона має право займатися особистими справами, 06.09.2022 ОСОБА_1 не вийшла на роботу. При цьому ні 05.09.2022 , а ні протягом 06.09.2022, їй ніхто не повідомив, що заяву про відпустку не погодив генеральний директор.

07.09.2022, перебуваючи на робочому місці, позивачка на прохання генерального директора переписала заяву на відпустку, в якій просила надати їй два дні відпустки без збереження заробітної плати з 07.09.2022. У кінці робочого дня 09.09.2022 генеральний директор вручив позивачці акт про її відсутність на робочому місці 06.09.2022 більше трьох годин. Звертає увагу на те, що 07.09.2022 їй навіть не довели до відома щодо наявності указаного акта. Вважає, що генеральний директор свідомо не підписав наказ про її відпустку з 06.09.2022, надалі запропонував написати нову заяву про відпустку з 07.09.2022 лише з метою створення штучного підґрунтя для звільнення.

Не дивлячись на те, що первинна та обласна профспілкові організації не надали згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , генеральний директор установи прийняв оскаржуваний наказ від 04.10.2022 про її звільнення.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає зазначений наказ про її звільнення незаконним, оскільки на робочому місці 06.09.2022 була відсутня з поважних причин, під час прийняття наказу порушено вимоги частини третьої статті 149 КЗпП України, відповідач порушив процедуру звільнення, зокрема в частині складення акта про відсутність на робочому місці, недотримання вимог про отримання від працівника пояснення, а генеральний директор не підписав заяву на відпустку з 06.09.2022 через особисте упереджене ставлення до позивачки, хоча іншим працівникам подані 05.09.2022 заяви на відпустки підписав.

Крім того, позивачка зазначає, що відповідач звільнив її всупереч положенням статті 252 КЗпП України без отримання на це згоди первинної або обласної профспілкової організації.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 09 листопада 2022 року, яке відкладене на 24 листопада 2022 року за заявою генерального директора НЗ «Давній Галич».

18 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими у зв`язку з наступним.

ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 06.09.2022 без поважних на те причин, оскільки не надала доказів поважності причин відсутності, зокрема поганого стану здоров`я матері, а, фактично, самовільно використала без погодження з генеральним директором частину невикористаної щорічної відпустки. При цьому погодження заяви позивачки на відпустку керівниками структурних підрозділів не є підставою для використання такої відпустки, оскільки вирішення питання про надання відпустки працівникові належить виключно до повноважень генерального директора. Надати особисті пояснення щодо причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 09.09.2022 відмовилась у шрубій і зневажливій формі, про що складено відповідний акт.

Оскільки мотиви рішень профспілкового комітету НЗ «Давній Галич» та президії Івано-Франківської обласної організації профспілки працівників культури України є необґрунтованими і не спростовують наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 , то відповідач правомірно звільнив позивачку, керуючись приписами статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Зазначена позиція відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.06.2019 у справі № 226/1664/18, яка полягає у тому, що суд зобов`язаний оцінити рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості відмови у наданні згоди на звільнення працівника, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника.

24 листопада 2022 року судове засідання за клопотанням представника відповідача повторно відкладено на 06.12.2022.

06.12.2022. справу не розглянуто через відсутність електроенергії у суді та відкладено на 14.12.2022.

14.12.2022 розпочато розгляд справи по суті спору, проте оголошено перерву у зв`язку з клопотанням сторін про виклик свідків.

У чергове судове засідання 10 січня 2022 року сторони з`явились.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та суду пояснила, що працює бухгалтером у НЗ «Давній Галич» тривалий час. До виконання нею посадових обов`язків зауважень ніколи не було. Вважає своє звільнення незаконним та, фактично, здійсненим через упереджене ставлення до неї генерального директора, який нещодавно призначений і якого не підтримує більша кількість працівників трудового колективу. 06.09.2022 була відсутня на робочому місці, оскільки об`єктивно вважала, що відпустку їй надано, тоді як 05.09.2022 чи 06.09.2022 до 16:00 з установи їй не повідомляли про те, що у наданні відпустки відмовлено. Зазначила, що за попередні роки роботи склалась така практика, коли після погодження заяви на відпустку із безпосереднім керівником така залишалась у відділі кадрів для подальшого підписання у генерального директора. Її щорічна основна відпустка була погоджена графіком відпусток. Вважає, що об`єктивних підстав для відмови підписати заяву на відпустку у генерального директора не було.

Представник позивачки у судовому засіданні просив позов задовольнити через незаконність оскаржуваного наказу. Вказав на порушення відповідачем приписів статті 149 КЗпП України, оскільки під час звільнення не враховано обставини, які стали причиною відсутності на роботі позивачки, відсутність заподіяної шкоди, попередню роботу працівника. Звернув увагу на безпідставне посилання відповідачем на положення статті 43 КЗпП України, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми, передбачені статтею 252 КЗпП України. За відсутності згоди профспілкової організації відповідач не мав права звільняти позивачку. Крім того, представник ОСОБА_1 зазначив, що відсутність позивачки на робочому місці 06.09.2022 була обумовлена поважними причинами, зокрема тому, що у такі умови позивачку поставив сам відповідач, а працівниця не мала підстав вважати, що її заява на відпустку не погоджена. Звернув увагу на те, що наказ генерального директора про звільнення позивачки як рішення не відповідає вимогам пропорційності щодо бездіяльності позивачки, яка полягала у відсутності на робочому місці 06.09.2022. Окремо представник позивачки зазначав про порушення процедури звільнення, зокрема в частині складення акта про відсутність на робочому місці особами, які ніким не були уповноважені та самі були відсутні на роботі 06.09.2022. При цьому генеральний директор не повідомляв позивачку про здійснення дисциплінарного провадження, жодних розпоряджень не видавав з цього приводу.

Представник НЗ «Давній Галич» генеральний директор Олійник В. Є. у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити та пояснив наступне.

З огляду на специфіку установи та наявність багатьох об`єктів він дійсно протягом 05.09.2022 та 06.09.2022 тривалий час знаходився за межами адміністративної будівлі. Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 06.09.2022 випадково дізнався лише у кінці робочого дня 06.09.2022, як і працівника ОСОБА_5 . Тоді подзвонила позивачка і запитала, чому не підписана заява на її відпустку. ОСОБА_4 повідомив, що потрібно бути на роботі. 07.09.2022 до нього прийшла позивачка і повідомила, що їй потрібно брати картоплю вдома. Сказав переписати заяву на відпустку за свій рахунок на два дні з 07.09.2022. На той час він ще акта про відсутність на робочому місці за 06.09.2022 не бачив, оскільки такий знаходився серед документації, яку він ще не опрацював. 09.09.2022 після виходу з відпустки позивачку ознайомлено з актом та запропоновано надати пояснення, на що вона відмовилась у зневажливій формі. Про відмову надати пояснення також складено акт. З`ясувавши обставини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 06.09.2022, ОСОБА_4 звернувся почергово до відповідних профспілкових організацій щодо надання згоди на звільнення позивачки за прогул. Вказує на формальний розгляд профспілковими організаціями відповідних звернень та на необґрунтовані відмови у надані згоди на звільнення працівниці, оскільки позивачка сама є членкинею виборного органу первинної профспілкової організації, а вони «своїх» не залишають у біді.

Вважає, що звільнення здійснено правомірно і обґрунтовано, оскільки ОСОБА_1 самовільно вирішила використати свою відпустку без попереднього погодження з ним та отримання відповідного наказу керівника установи, а надалі поводила себе зухвало, що підриває дотримання трудової дисципліни у колективі. Окремо наголосив, що упередженого ставлення до позивачки у нього немає і не було, а рішення обґрунтоване необхідністю дотримання норм чинного законодавства та забезпечення трудової дисципліни. Зазначив, що для того і є керівником, щоб забезпечувати порядок, зокрема в частині розгляду питань про відпустки працівників.

Представник НЗ «Давній Галич» адвокат Сторожука А. Л. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки факт відсутності на робочому місці 06.09.2022 ОСОБА_1 підтвердила, а жодних доказів поважності причин такої відсутності не надала, зокрема документів, які б підтверджували поганий стан здоров`я матері позивачки. Звернув увагу на те, що лише наказ керівника установи є належною правовою підставою для відбуття працівника у відпустку. Тоді як усталена практика у колективі щодо залишення погодженої безпосереднім керівником заяви на відпустку не може бути важливішою за визначений законодавством порядок. Вказує на дотримання визначеної законодавством процедури звільнення працівника та на необґрунтованість відмов профспілкових організацій, що і стало причиною прийняття відповідачем законного наказу про звільнення.

Враховуючи вищевикладене, представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторін, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, допитавши свідків, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 04.04.2019 переведена на посаду заступника головного бухгалтера фінансово-економічного сектору Національного заповідника «Давній Галич».

Наказом керівника установи Олійником В. Є. від 15.12.2021 затверджено графік відпусток на 2022 рік, відповідно до якого ОСОБА_1 погоджено чергову щорічну відпустку у вересні 2022 року.

05.09.2022 ОСОБА_1 підготувала заяву про надання частини невикористаної щорічної відпустки за робочий рік тривалістю два календарні дні з 06.09.2022. Указана заява 05.09.2022 погоджена підписами безпосереднього керівника головного бухгалтера з візою «Не заперечую» та старшим інспектором з кадрів ОСОБА_6 . Оскільки до обіду 05.09.2022 генеральний директор був зайнятий, а з обіду відсутній безпосередньо у своєму кабінеті, то ОСОБА_1 залишила свою заяву у відділі кадрів, тобто у старшого інспектора з кадрів ОСОБА_7 , яку попросила повідомити про результати розгляду заяви.

Відповідно до змісту акта про відсутність на робочому місці без поважної причини більше 3 годин протягом робочого дня 06.09.2022 працівники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 склали цей акт про те, що 06.09.2022 ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 09:30 до 13:00. Акт складено о 13:00.

Як зазначив у судовому засіданні генеральний директор ОСОБА_4 , складання такого акта було ініціативою працівника ОСОБА_9 , оскільки останній відповідав за встановлення відеонагляду на адміністративній будівлі, а через невиконання таких вказівок сам керівник десь за тиждень до 05.09.2022 дав вказівку контролювати дотримання працівниками трудової дисципліни, зокрема в частині своєчасного приходу на роботу. При цьому генеральний директор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_10 є його дружиною.

07.09.2022 ОСОБА_1 подала повторно заяву про надання їй відпустки за власний рахунок у зв`язку із сімейними обставинами на два дні з 07.09.2022. На підставі вказаної заяви позивачка відбула у відпустку.

09.09.2022 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 склали акт про те, що ОСОБА_1 відмовилась підписати акт про відсутність на робочому місці 06.09.2022; отримала акт про відсутність на робочому місці 06.09.2022; відмовилась від пропозиції генерального директора ОСОБА_4 надати пояснення.

Згідно з довідкою первинної профспілкової організації НЗ «Давній Галич» ОСОБА_1 від 20.12.2017 обрана до складу керівного органу ППО профспілкового комітету (а. с. 63).

Згідно з витягом із рішення профспілкового комітету НЗ «Давній Галич» первинної профспілкової організації НЗ «Давній Галич» від 15.09.2022, за результатами розгляду звернення генерального директора ОСОБА_4 (вих. № 313 від 12.09.2022) щодо погодження притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виборний профспілковий орган вирішив не дати згоду на розірвання трудового договору із заступником головного бухгалтера ОСОБА_1 та завідувачем господарського відділу ОСОБА_13 за п. 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул) через відсутність підстав для звільнення за цією нормою.

При цьому указане рішення профспілкового органу обґрунтоване наступним.

В установі склався такий порядок подання заяви про відпустку: працівник готує заяву, погоджує із безпосереднім керівником, заява подавалась старшому інспектору з кадрів, старший інспектор з кадрів подавав заяву на підпис генеральному директору.

05.09.2022 заяви ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як і інших працівників підписані не були, оскільки генеральний директор у першій половині дня проводив виробничу нараду, а у другій половині робочого дня був відсутній у робочому кабінеті.

06.09.2022 генеральний директор був присутній у своєму робочому кабінеті приблизно з 16:00. У цей час старший інспектор з кадрів ОСОБА_16 подала на підпис заяви на відпустки та підготовлені проєкти наказів до них. Проте заяви на відпустки і накази до них ОСОБА_14 та ОСОБА_15 генеральний директор не підписав, не наклав на них жодних резолюцій. При цьому заява та наказ про надання відпустки з 05.09.2022 працівнику ОСОБА_17 були підписані.

Безпосереднього керівника ОСОБА_1 головного бухгалтера ОСОБА_18 , яка була присутня на робочому місці 06.09.2022 не поставили до відома про складання акту про відсутність працівниці на робочому місці. При цьому старший інспектор з кадрів ОСОБА_18 підтвердила погодження нею заяви на відпустку ОСОБА_1 , проте з незрозумілих причин керівник таку не підписав.

Працівники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були відсутні на робочих місцях з 09:30 до 13:00.

Аналізуючи досліджені обставини, профспілковий комітет дійшов висновку про порушення роботодавцем процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності. Керуючись приписами статті 149 КЗпП України та висновком про відсутність складових дисциплінарного проступку, профспілковий комітет зазначив, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_13 з роботи, а є упереджене ставлення до них як до членів профспілкового комітету з боку генерального директора.

Згідно з витягом з протоколу № 5 засідання президії Івано-Франківської обласної організації професійної спілки працівників культури України від 03.10.2022, розглянувши подання генерального директора НЗ «Давній Галич» на звільнення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вищий виборний орган профспілки вирішив відмовити у згоді на звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_13 . При цьому вказане рішення мотивоване лише констатацією обґрунтованості рішення профспілкового комітету НЗ «Давній Галич» первинної профспілкової організації НЗ «Давній Галич» від 15.09.2022.

Вважаючи рішення профспілкових органів необґрунтованими, генеральний директор НЗ «Давній Галич» В. Олійник видав наказ від 04.10.2022 № 244-К «Про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул». Наказом накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул, тобто за відсутність на робочому місці без поважних причин 06.09.2022. Звільнено ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера фінансово-економічного сектору Національного заповідника «Давній Галич» з 05 жовтня 2022 року за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомила, що працює головним бухгалтером НЗ «Давній Галич» та була безпосереднім керівником позивачки. Підтвердила, що 05.09.2022 позивачка звернулась до неї із заявою про відпустку, яку свідок погодила, оскільки вся робота була виконана, перешкод не вбачалось. 06.09.2022 до неї підійшла керівник кадрів ОСОБА_16 близько 16:00 і повідомила, що ОСОБА_1 заяву не погоджено. Свідок сама пішла до генерального директора з`ясувати причину, на що керівник повідомив про необхідність присутності ОСОБА_1 на роботі. Оскільки був кінець робочого дня, то погодили, що позивачка прийде 07.09.2022. Зазначила, що до 16:00 06.09.2022 жодних питань щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці не виникало, до неї як до безпосереднього керівника ніхто не звертався, про складання акта про відсутність на робочому місці не знала. Через відсутність ОСОБА_1 на робочому місці жодної шкоди не нанесено, а про позивачку відгукується позитивно як про працівника. Зазначила, що 05.09.2022 позивачка під час погодження заяви на відпустку повідомила про необхідність викопати картоплю, допомогти мамі. Підтвердила, що у випадку необхідності генеральний директор перебуває на зв`язку у телефонному режимі.

Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що є старшим інспектором кадрів НЗ «Давній Галич». Повідомила, що 05.09.2022 позивачка прийшла із погодженою головним бухгалтером заявою на відпустку з 06.09.2022. Відпустка була передбачена графіком відпусток. Дроблення відпусток передбачено, зокрема колективним договором. Після погодження заяви у неї ОСОБА_1 казала, що хоче саме підписати заяву у генерального директора. Проте, позивачка не змогла потрапити до генерального директора на прийом і залишила заяву у свідка. Свідок підготувала проєкт наказу на відпустку, як зазвичай. У кінці робочого дня 05.09.2022 ОСОБА_1 зайшла поцікавитись результатами розгляду заяви, проте свідок повідомила, що у керівника із заявами та наказами ще не була. ОСОБА_1 повідомила, що їй 06.09.2022 потрібно бути вдома. Генеральний директор 06.09.2022 прийшов у свій кабінет близько 16:00. Після отримання від керівника інформації про відмову підписати заяву та наказ про відпустку ОСОБА_1 свідок ОСОБА_16 зателефонувала позивачці і повідомила, що її заяву не підписано, а керівник вимагає її присутності на роботі. Свідок зазначила, що під час відмови підписати заяву генеральний директор причин такого рішення не повідомив. Крім того, свідок пояснила, що не пам`ятає випадків, коли працівнику відмовляли у наданні щорічної відпустки згідно з погодженим графіком, якщо таку відпустку погоджував безпосередній керівник.

Вважаючи Наказ незаконним, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом. На підтвердження вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до позову додано довідку про заробітну плату, відповідно до якої позивачка протягом серпня-вересня 2022 року отримала 34617,97 грн. з урахуванням відпрацьованих 43-х робочих днів протягом цього часу.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним відносинам, суд, серед іншого виходить з того, що спір виник між працівником ОСОБА_1 та НЗ «Давній Галич». Тобто, позовні вимоги пред`явлено не до генерального директора ОСОБА_4 , а саме до НЗ «Давній Галич» як роботодавця.

Також, під час розгляду цього спору, суд звертає увагу, зокрема відповідача та його представника генерального директора ОСОБА_4 , на те, що підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є вчинення таким працівником дисциплінарного проступку.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Отже, суд враховує, що з численних наданих у судовому засіданні пояснень генеральним директором НЗ «Давній Галич» убачається, що основною причиною прийнятого рішення про звільнення позивачки була її зневажлива і зверхня поведінка під час з`ясування керівником обставин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 06.09.2022, намагання отримати від працівниці пояснення, а не безпосередньо така відсутність. Тобто, під час прийняття оскаржуваного Наказу, генеральний директор НЗ «Давній Галич» безпідставно керувався, переважно, подальшою поведінкою позивачки після 06.09.2022, оскільки згідно з приписами частини другої статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Таким чином, за наявності у діях ОСОБА_1 після 06.09.2022 складу іншого дисциплінарного проступку, керівник НЗ «Давній Галич» повинен був надати такій поведінці окрему правову оцінку, а не враховувати таку поведінку працівника під час прийняття рішення за його відсутність на робочому місці безпосередньо 06.09.2022.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з пунктом 24 вказаної постанови при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (стаття 2 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» одним із видів відпусток є основна щорічна відпустка.

Можливість поділу щорічної основної відпустки на частини передбачено статтею 12 Закону України «Про відпустки» та пунктом 3.1.12 Колективного договору НЗ «Давній Галич».

Так, суд погоджується з позицією відповідача про те, що вирішення питання про надання частини щорічної основної відпустки працівникові належить до виключних дискреційних повноважень роботодавця і є його правом, а не обов`язком. Водночас, суд зазначає, що відмова працівникові у реалізації ним відповідного права на отримання частини щорічної основної відпустки повинна бути належним чином обґрунтована з боку роботодавця. При цьому суд враховує відсутність обґрунтованих підстав з боку відповідача, зокрема генерального директора НЗ «Давній Галич», щодо відмови надати позивачці частину щорічної основної відпустки з 06.09.2022. Усі пояснення генерального директора НЗ «Давній Галич» зводяться до того, що ОСОБА_1 зобов`язана була безпосередньо з ним погодити написання відповідної заяви на відпустку з 06.09.2022. При цьому у судовому засіданні генеральний директор НЗ «Давній Галич» не заперечував щодо наявності попередньо погодженого графіка відпусток на підприємстві та погодження ним надання відпусток іншим працівникам без наявності попереднього звернення до нього безпосередньо працівниками.

Установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивачки за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки 05.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до генерального директора НЗ «Давній Галич» з проханням надати їй частину щорічної основної відпустки з 06.09.2022, надання такої відпуски вона узгодила зі своїм безпосереднім керівником головним бухгалтером ОСОБА_18 та старшим інспектором з кадрів ОСОБА_16 , які завізували її письмову заяву. Тобто, відсутність позивачки на роботі 06.09.2022 була обумовлена поважними причинами. Відмовляючи у наданні позивачці відпустки, роботодавець не повідомив її про це. А лише в кінці робочого дня 06.09.2022 про відмову повідомила старший інспектор з кадрів ОСОБА_16 .

Аналогічні правові висновки щодо поважності причин відсутності працівника на робочому місці викладені у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 185/4195/19, яку суд враховує відповідно до приписів статті 263 ЦПК України.

При цьому поважною причиною відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 06.09.2022 суд визнає не стан здоров`я матері позивачки чи необхідність зібрати урожай картоплі, а зазначені установлені фактичні обставини, за яких позивачка обґрунтовано вважала, що її заяву на відпустку роботодавець погодив і вона правомірно, а не самовільно, використовує передбачену законодавством частину щорічної основної відпустки.

З огляду на викладене, суд висновує про відсутність у діянні (бездіяльності) ОСОБА_1 , яке полягало у відсутності на робочому місці 06.09.2022, складу дисциплінарного проступку, зокрема такої його складової як вини позивачки.

Окремо суд вважає за необхідне надати відповіді на запитання і позиції сторін щодо процедури звільнення позивачки.

Чинним законодавством не передбачено чіткої процедури здійснення дисциплінарного провадження роботодавцем щодо працівника не державного службовця.

Власник або уповноважений ним орган має право без створення комісії, тобто самостійно, прийняти рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності на підставі документів та інших доказів (встановлених фактів), що підтверджують наявність підстав для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

При цьому загальні засади процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності установлені КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», як у цьому випадку.

У своїй постанові від 09.11.2022 у справі № 344/3295/21 Верховний Суд, розглядаючи подібний спір, зазначив наступне щодо застосування судами частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У статті 43 КЗпП України передбачені випадки, у яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу проводиться за попередньою згодою виборного органу, зокрема це розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Аналогічне положення визначене й у частині третій статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/4970/21 (провадження № 61-13079св21) зазначено, що вказана норма встановлює необхідність отримання попередньої згоди не лише виборного органу, а і вищого виборного органу професійної спілки для членів виборного профспілкового органу і застосовується у взаємозв`язку зі статтею 43 КЗпП України, якою передбачені випадки отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, суд зазначає про безпідставність посилання сторони позивача щодо обов`язкової наявності саме згоди відповідних виборних органів професійної спілки на розірвання трудового договору з працівником, який є членом такого органу.

Своєю чергою суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що з урахуванням положень статті 43 КЗпП України, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обгрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обгрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 20.06.2019 у справі № 226/1664/18.

Оцінюючи рішення профспілкового комітету НЗ «Давній Галич» первинної профспілкової організації НЗ «Давній Галич» від 15.09.2022, з яким погодився вищий виборний орган професійної спілки, суд зазначає, що таке рішення обґрунтоване, зокрема, відсутністю усіх складових дисциплінарного проступку та посиланням на приписи статті 149 КЗпП України.

У частині третій статті 149 КЗпП України передбачено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваного Наказу та обрання такого виду стягнення як звільнення, генеральний директор НЗ «Давній Галич» не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 діяння, яке розцінив як дисциплінарний проступок, фактичну відсутність заподіяної позивачкою шкоди установі через відсутність на робочому місці 06.09.2022, обставини, за яких позивачка була відсутня на робочому місці, а також попередню роботу працівниці, зауважень до виконання посадових обов`язків якої не було.

Отже, виходячи з приписів статті 149 КЗпП України, суд зазначає, що накладення на ОСОБА_1 саме такого виду стягнення як звільнення за відсутність на робочому місці 06.09.2022 з боку генерального директора НЗ «Давній Галич» є не пропорційно суворим у співвідношенні із тяжкістю діяння позивачки, вчиненого за установлених обставин, ураховуючи відсутність заподіяної шкоди та попередню роботу працівниці.

При цьому суд не надає оцінку складеному працівниками відповідача акту відсутності позивачки на робочому місці 06.09.2022, оскільки такий документ покликаний забезпечити об`єктивність і фіксацію відсутності працівника на робочому місці, а факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 06.09.2022 підтверджує і сама позивачка.

Тоді як дотримання відповідачем вимог частини першої статті 149 КЗпП України в частині надання працівникові можливості подати письмові пояснення підтверджено актом від 09.09.2022.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, оскільки, на переконання суду, ОСОБА_1 була відсутньою на робочому місці 06.09.2022 з поважних причин, а рішення відповідача про накладення стягнення у вигляді саме звільнення у цьому випадку суперечить приписам частини третьої статті 149 КЗпП України, є непропорційним, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування Наказу.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Способом захисту порушених цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

З огляду на висновок суду про порушення відповідачем передбаченого статтею 43 Конституції України права ОСОБА_1 на працю, позовні вимоги в частині поновлення позивачки на відповідній посаді, з якої її звільнено на підставі незаконного Наказу підлягають задоволенню. При цьому позивачка підлягає поновленню на посаді заступника головного бухгалтера фінансово-економічного сектору НЗ «Давній Галич» з 06 жовтня 2022 року, оскільки 05.09.2022 є днем звільнення ОСОБА_1 , а, відповідно, й останнім робочим днем.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до вимог вищевказаного Порядку відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 06 жовтня 2022 року до 09 січня 2023 року (включно) у розмірі 54744,76 грн. При цьому середній заробіток за один день становить 805,07 грн (34617,97 грн / 43 роб. дні), період вимушеного прогулу 68 робочих дні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Національного заповідника «Давній Галич» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного заповідника «Давній Галич» В. Олійника від 04 жовтня 2022 року № 244-К «Про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера фінансово-економічного сектору Національного заповідника «Давній Галич» з 06 жовтня 2022 року.

Стягнути з Національного заповідника «Давній Галич» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2022 року до дня поновлення на роботі у розмірі 54744,76 грн.

Стягнути з Національного заповідника «Давній Галич» на користь держави 992,40 грн судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 16 січня 2023 року.

Сторони:

позивачка ОСОБА_1 , 1967 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач - Національний заповідник «Давній Галич», місцезнаходження: вул. Івано-Франківська, 3, м. Галич, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ