Справа № 623/565/21
Провадження № 2/185/2144/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд : встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з вересня 2007 року по травень 2020 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , та в порядку його поділу визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 26.08.2000 року вона уклала шлюб відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим, 15.02.2005 року шлюб було розірвано. Однак з літа 2005 року вони знову почали спільно проживати без реєстрації шлюбу в житловому будинку АДРЕСА_1 , який винаймали. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася друга дитина ОСОБА_4 . З вересня 2007 року вона з відповідачем та дітьми як одна родина проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаний період вони вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, були пов`язані виконанням взаємних прав та обов`язків, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З весни 2020 року стосунки з відповідачем погіршилися і в травні 2020 року він вигнав її з дітьми з будинку. В період спільного проживання з відповідачем з 2007 по 2020 рік вона за особисті кошти придбавала майно, яке залишилося у житловому будинку, витрачала кошти на здійснення будівництва та його реконструкцію. Оскільки для їх родини будинок був замалий, було прийнято рішення про перепланування та реконструкцію Вказаний будинок належить відповідачу на підставі договору дарування. В 2010 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на реконструкцію житлового будинку. За період з 2010 року по 2018 рік здійснено будівництво : гаражу, сараю, вбиральні, літнього душу, житлової прибудови з перепланування житлового будинку, а саме веранди з розширенням під кухню, кухні під житлову кімнату та здійснено реконструкцію системи опалення з встановленням опалювального котлу, виконано утеплення фасадів будинку. На вказані будівельні роботи особисто нею були витрачені власні кошти в сумі 378 868, 37 грн. Внаслідок її затрат на виконання будівельних робіт житловий будинок ОСОБА_2 істотно збільшився у своїй вартості отже вважає, що будинок є об`єктом права спільної сумісної власності і вона має право на 1/2 частину вказаного будинку.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому зазначив, що заперечує факт проживання з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2007 по 2020 рік. Йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . З 26.09.2000 року перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 15.02.2005 року шлюб між ним та позивачкою був розірваний, однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було куди піти з їх спільним сином, він дозволив їм пожити у його будинку, а сам мешкав у матері. Для того щоб позивачка могла отримувати кошти від держави вона була прописана у його будинку як стороння особа на підставі договору найму. Одного разу він мав інтимну близькість з позивачкою, від якої вона завагітніла. Оскільки він не був впевнений в тому що це його дитина, її записали за ст. 135 СК України. Лише у 2020 році коли позивачка звернулася до суду з позовом про визнання батьківства він вирішив визнати ОСОБА_4 своєю донькою. 07.07.2017 року до його будинку був прописаний син ОСОБА_3 , оскільки обидва батьки зареєстровані в даному будинку. Протягом багатьох років він мешкав в російській федерації і йому не заважало, що в його будинку проживає ОСОБА_1 разом з дітьми. Враховуючи, що ніяких стосунків між ним та позивачкою немає та не може бути, він вирішив допомогти дітям з житлом. 06.09.2018 року він придбав позивачці та дітям будинок АДРЕСА_2 . До січня 2018 року в цьому будинку здійснювалися ремонтні роботи. В січні 2019 року позивачка разом з дітьми переїхала у новий будинок. Перевозила речі вона дуже тривалий час і протягом кількох місяців приходила до нього щоб щось забрати. 29.12.2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 з якою мешкає в своєму будинку На неодноразові звернення до ОСОБА_1 про зняття з реєстрації за його адресою вона спочатку обіцяла виписатися, а потім повідомила що самостійно виписуватися не буде. Оскільки з 2019 року позивачка з дітьми у його будинку не проживають факт їх реєстрації ставить його у незручне становище, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Тривалий час він працював у рф, заробляв кошти та ремонтував свій будинок. Всі квитанції надані позивачкою викрадені нею з його будинку коли вона з нього виїздила. Фактично ремонтом займався він, його мати та вітчим. Зазначені квитанції не підтверджують факту придбання саме нею будівельних матеріалів та використання їх для реконструкції його будинку. Позивачка зазначає, що нею були витрачені кошти на реконструкцію будинку 378 868, 36 грн. Однак доказів на підтвердження її доходів за вказаний період часу нею не надано. Натомість ним надано до суду докази на підтвердження його доходу. Крім того вказані довідки з його місця роботи підтверджують факт того, що він роками мешкав у російській федерації а не в Україні з ОСОБА_1 . Надані позивачкою договори купівлі-продажу товарів та послуг вважає не належними доказами, оскільки вони укладені не за формою та з фізичними особами які не володіли на законних підставах тими речами, які нібито продавали, або укладені з фізичними особами, які не є фізичними особами підприємцями. Крім того, на даний час у його власності знаходиться будинок у тому стані, який був подарований, усі реконструйовані приміщення не введені в експлуатацію. Просив відмовити у задоволені позову

Ухвалою судді Ізюмьского міськрайонного суду від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.03.2021 року за заявою позивачки вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії направлені на відчуження житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2021 року по даній справі призначена судова оціночно-будівельна експертиза. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 01.07.2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку з необхідністю надання експерту додаткових матеріалів.

Ухвалами суду неодноразово були витребувані докази по справі.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 20.09.2021 року матеріали даної справи надіслані до експертної установи для продовження проведення оціночно-технічної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Згідно з розпорядженням Верховного суду України від 10.03.2022 року № 14/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

17.04.2023 року матеріали цивільної справи разом з висновком експерта надійшли до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.04.2023 року справу передано судді Юдіній С.Г. для розгляду.

Ухвалою судді від 25.04.2023 року дана цивільна справа прийнята до провадження. Розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року по справі закрито підготовче провадження справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник адвокат Мальцева Г.Ю. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Мальцева Г.Ю. надала до суду заяву де просила суд розглянути позов за її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомив.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справа розглянута за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та оцінив наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено що з 26.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 . (а.с. 20)

15.02.2005 року шлюб між сторонами розірвано, про що складено актовий запис № 24 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. (а.с. 13)

Як зазначає позивач у позові і підтвердив відповідач у відзиві на позов, дійсно після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з дитиною залишилася проживати в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с. 23)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 народила дитину ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду від 18.02.2021 року по справі 623/4150/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 8 від 15.01.2021 року внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внесено відомості про визнання батьківства відповідно до заяви від 14.01.2021 року ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження (повторного) виданого 03.02.2021 року батьками ОСОБА_4 записані: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . (а.с. 99)

Відповідно довідки про склад сім`ї вих. № 100/2020 від 26.11.2020 року виданої головою квартального комітету № 29 ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані : ОСОБА_2 , 1978 р.н., ОСОБА_7 , 1983 р.н.; ОСОБА_3 , 2001 р.н.; ОСОБА_4 , 2009 р.н. (а.с. 19)

Згідно довідки про склад сім`ї вих. № 102/2020 від 07.12.2020 року виданої головою квартального комітету № 29 ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , 1978 р.н.; ОСОБА_7 , 1983 р.н. колишня дружина; ОСОБА_3 , 2001 р.н. син; ОСОБА_4 , 2009 р.н.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною адресою, однак фактично не проживають на даний час. (а.с. 97)

Згідно довідки виданої головою квартального комітету № 29 ОСОБА_8 вих. 12/21 від 30.01.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 починаючи з вересня 2007 року до травня 2020 року постійно проживали в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільно однією сім`єю, вели спільне господарство та побут, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків, публічно демонстрували усталені відносини, що притаманні подружжю. В період з 2010 року по 2018 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно здійснювали будівництво за адресою : АДРЕСА_1 господарських споруд, а саме гаражу, сараю, вбиральні, літнього душу, а також будівництво житлової прибудови з перепланування житлового будинку, а саме веранди з розширенням під кухню, кухні під житлову кімнату, комори з розширенням під санвузол, прибудували коридор, тамбур, житлову кімнату, та реконструкцію системи опалення з встановленням опалювального котлу. (а.с. 22)

Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої головою квартального комітету № 31 ОСОБА_9 власнику ОСОБА_1 09.03.2021 року, за адресою : АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 2019 року, але не зареєстрована. (а.с. 98)

06.04.2021 року головою квартального комітету № 31 ОСОБА_9 видана довідка ОСОБА_1 в тому, що довідка про склад сім`ї від 09.03.2021 року, зокрема її зміст, довідка заповнювалася зі слів ОСОБА_2 , зазначена в ній інформація не знайшла підтвердження з боку сусідів що постійно мешкають біля будинку АДРЕСА_2 . (а.с. 118)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2018 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 . (а.с. 105, 106)

Позивач у позові обґрунтовуючи позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання посилається на те, що в період з вересня 2007 року по травень 2020 року вона проживала з відповідачем у фактичних шлюбних, сімейних відносинах. Протягом вказаного періоду вони спільно проживали, вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків.

Відповідач у відзиві в свою чергу заперечував факт проживання однією сім`єю та зазначив, що після розірвання шлюбу він дозволив позивачці пожити у своєму будинку, оскільки їй не було куди іти з дитиною. Саме за її проханням він зареєстрував її у будинку, для отримання коштів від держави, так вона пояснила. Один раз між ними відбулась близькість в результат чого позивачка завагітніла і народила другу дитину. У 2020 році він визнав своє батьківство щодо доньки. Тривалий час він працював та проживав в російській федерації і тому йому не заважало що в його будинку мешкає позивачка з дітьми. Однак ніяких відносин між ними тривалий час не було. З метою його бажання створення нової сім`ї він 06.09.2018 року придбав житловий будинок позивачці та дітям за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18.

На підтвердження факту спільного проживання позивач посилалася на факт реєстрації її дітей та відповідача на однією адресою та довідки квартального комітету.

Разом із тим, у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою сам лише факт реєстрації не може бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Представником позивача надані до суду заяви по суті справи ОСОБА_6 та ОСОБА_10 посвідчені 31.08.2023 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу.

Суд не приймає до уваги зазначені покази, оскільки докази оцінюються судом безпосередньо в судовому засіданні, вказані особи не були попереджені про кримінальну відповідальність та не приведені до присяги.

Крім того, зазначені особи не були позбавлені можливості надати свої покази безпосередньо в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте такого клопотання ні позивачем, ні представником позивача заявлено не було.

З огляду на зазначене, встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, суд дійшов висновку, що сам лише факт реєстрації позивачки за адресою відповідача, не може бути єдиною та достатньою підставою для встановлення вказаного факту.

Щодо позовних вимог про визнання майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У відповідності до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

На підставі договору дарування посвідченого 02.04.2007 року посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Коваленко Р.В. набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0496 від 28.05.2010 року ОСОБА_2 надано містобудівні умови і обмеження будівництва господарських споруд за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 29)

У відповідності до статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно висновку експерта № 14606 за результатами проведення судової-оціночно-будівельної експертизи від 04.04.2023 року : ринкова вартість на час проведення експертизи житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у стані на травень 2010 року відповідно до даних інвентаризаційної справи, що існував до реконструкції та будівництва становить 66 756 грн. без ПДВ. Ринкова вартість, на час проведення експертизи житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 у стані на липень 2018 року після проведення робіт з реконструкції житлового будинку становить 305 667 грн. (а.с. 197 - 220)

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що особисто нею на реконструкцію житлового будинку було витрачено 378 868, 37 грн.

На підтвердження витрат позивачем надані товарні чеки на придбання будівельних матеріалів. Однак вказані чеки не містять ні адреси доставки ні прізвища особи, що оплачувала. (а.с. 34, 37)

Договори купівлі-продажу : від 06.05.2015 року на придбання плити бетонної на суму 3 750 грн. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 та від 05.06.2018 року на придбання плити тротуарної на суму 4 900 грн. укладений між ОСОБА_12 містять лише підписи і не скраплені печаткою особи, яка є надавачем послуг. Крім того, на підтвердження прийняття оплати за договором суду не надані квитанції. Натомість на зворотній стороні договору особою зазначено про отримання оплати за договором. (а.с. 38, 41)

Вказане стосується і договорів підряду від 15.04.2015 року та від 20.05.2017 року. (а.с. 50-53)

На підтвердження отриманого доходу позивачем надано до суду форму ОК-5 ПФУ відповідно до якої дохід ОСОБА_1 за 2000 рік 168,57 грн.; за 2002 рік 322,36 грн.; за 2009 рік 4 611,33 грн.; за 2010 рік 10 659,00 грн.; 2011 рік 11 557,00 грн.; за 2012 рік 1665,00 грн.; за 2013 рік 0,00 грн.; за 2014 рік 10962,00 грн.; за 2015 рік 0,00 грн.; за 2016 рік 0, 00 грн.; за 2017 рік 28 800,00 грн.; за 2018 рік 44 676,00 грн.; 2019 рік 50 076,00 грн.; за 2020 57784,00 грн.

Відповідач у відзиві посилається на те, що відповідно до довідок з 15.04.2014 року по 10.04.2015 року він працював на посаді муляра ВАТ «Гессо» і його дохід за вказаний період з урахуванням курсу російського рубля у банках України на 01.04.2014 рік становив 355 536, грн. З 19.04.2017 року по 10.12.2018 року ОСОБА_2 працював у ВАТ «Орфорус» на посаді муляра і його заробіток за вказаний період часу з урахуванням курсу російського рубля в банках України складав 427 500, 00 грн. (а.с. 101, 102)

Верховний Суд звернув увагу на те, що для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (постанова від 19.12.2018 у справі № 206/7058/13-ц).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18.

Суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з вересня 2007 року до травня 2020 року. Докази, що подані позивачем не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Крім того, суд вважає що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження її фактичної участі та розміру її фактичного внеску у реконструкцію будинку належного відповідачу.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно (спірний будинок) таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою та відсутні підстави для його поділу.

Таким чином на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11-13, 81, 95, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована : АДРЕСА_1 , фактично проживає : АДРЕСА_2 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований : АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна