УХВАЛА

06 листопада 2023 року

місто Київ

справа № 490/738/21

провадження № 61-7219сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

вирішуючи питання про прийняття до розгляду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Шолох Л. М., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

(далі - Центральний ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса)), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) щодо невиконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2020 року у справі № 1423/19804/2012 з відновлення виконавчого провадження та протиправною бездіяльність під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2013 року у справі № 1423/19804/12 за період з 01 березня 2021 року до 10 червня 2021 року;

- відшкодувати з Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 262 763, 67 грн, у тому числі матеріальний збиток у розмірі нестягнутої на його користь суми за рішенням суду у розмірі 68 626, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 77 684, 67 грн, три відсотки річних у розмірі 14 423, 00 грн, та на відшкодування моральної шкоди 102 030, 00 грн.

ОСОБА_1 обґрунтовував пред`явлений позов тим, що заочним рішенням від 21 березня 2013 року Центральний районний суд м. Миколаєва стягнув з Кредитної спілки «Флагман» на його користь грошові кошти у розмірі 68 626, 00 грн.

На підставі цього рішення суду 12 червня 2013 року Центральний районний суд м. Миколаєва видав виконавчий лист № 1423/19804/12, який позивач того ж дня пред`явив до виконання у Центральний відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області).

Постановою від 19 червня 2013 року старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/19804/12, який постановою від 25 грудня 2013 року державний виконавець повернув стягувачу без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

27 січня 2014 року ОСОБА_1 вдруге пред`явив виконавчий лист до виконання, на підставі якого державний виконавець 05 лютого 2014 року відкрив виконавче провадження, а 11 грудня 2015 року виніс постанову про повернення виконавчого листа на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку позивач отримав лише 05 квітня 2017 року.

Втретє ОСОБА_1 пред`явив виконавчий лист до виконання 10 квітня 2017 року, постановою від 18 квітня 2017 року державний виконавець відкрив виконавче провадження та постановою від 29 вересня 2017 року повернув виконавчий лист без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 08 липня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва задовольнив скаргу ОСОБА_1 , визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час здійснення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1423/19804/2012, виданого 12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, у період з 19 червня 2013 року до 29 вересня 2017 року.

Суд скасував постанову державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язав державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1423/19804/2012, виданого 12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Станом на час подання позову державний виконавець зазначену ухвалу суду не виконав, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/19804/12 не відновив, будь-яких виконавчих дій не вчинив, що свідчить про свідоме ігнорування Центральним ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) судового рішення, яке є обов`язковим для виконання на всій території України, а відтак і про неправомірну бездіяльність державної виконавчої служби.

Додатково зазначив, що з часу відкриття виконавчого провадження, починаючи з 2013 року, державні виконавці не вчиняли належних та необхідних виконавчих дій щодо розшуку боржника та його майна, що свідчить про свідоме ігнорування державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Постанову від 10 квітня 2017 року про відкриття виконавчого провадження державний виконавець боржнику не вручав, керівника та головного бухгалтера боржника державний виконавець до відділу ДВС не викликав, вони не надавали пояснення, державний виконавець не витребовував декларацію про доходи боржника, бухгалтерські документи, які підтверджують кредиторську та дебіторську заборгованість, що, на думку позивача, є порушенням частини восьмої статті 48 та частини другої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи, що бездіяльність державної виконавчої служби була доведена судовим рішенням та підтверджується матеріалами справи, посилаючись на приписи статей 23, 1173, 1174 ЦК України, на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції», заявник переконаний, що відбувається порушення з боку Держави Україна Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за пунктом 1 статті 6 - стосовно тривалого невиконання рішення суду від 12 червня 2013 року, порушення пункту 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції - втручання у право мирного володіння майном, статті 13 Конвенції - щодо браку ефективних юридичних засобів захисту та забезпечення виконання рішення суду, яке є обов`язковим для виконання і таке повинно гарантуватися саме Державою Україна.

Оскільки протягом семи з половиною років не виконується судове рішення, зазначив, що йому завдано майнового збитку в розмірі нестягнутих на його користь грошових коштів у розмірі 68 626, 00 грн. Стверджував, що має право на стягнення з відповідача компенсації за порушення строків виконання судового рішення за увесь час прострочення з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три відсотки річних.

Суму відшкодування завданої йому моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини оцінив у 3 000, 00 євро, що еквівалентно 102 030, 00 грн.

Також зазначив, що майже протягом семи з половиною років змушений був неодноразово приїздити до м. Миколаєва з м. Южноукраїнськ, щоб звертатися до державного виконавця з різного роду заявами та скаргами, а також багаторазово звертатися до суду за захистом своїх прав стягувача у виконавчому провадженні, він дуже хвилювався, змушений був винаймати адвоката, в нього погіршився сон, підвищився тиск, розпочалася дратівливість.

Позивач просив задовольнити пред`явлений ним позов повністю.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 26 січня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва задовольнив позов частково.

Суд стягнув з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти на компенсацію моральної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн.

У задоволенні позову в іншій частині вимог суд відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтовував ухвалене рішення тим, що немає правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування збитків, позивач не довів факт завдання йому шкоди саме посадовими особами відповідача у вигляді неотримання заборгованості за депозитним договором, укладеним з Кредитною спілкою «Флагман». Суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між незаконною бездіяльністю посадових осіб відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (втрати внаслідок неотримання суми коштів за рішенням суду, інфляційних витрат та трьох відсотків річних). Суд наголошував на неможливості покладення на державу зобов`язання боржника щодо повернення заявленої суми грошових коштів, адже обов`язок зі сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми покладений на боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, яким є Кредитна спілка «Флагман».

Суд першої інстанції зазначив, що обставиною, яка завдала позивачу моральної шкоди, було тривале невиконання судового рішення, викликане, зокрема, і бездіяльністю відповідача. Протиправність дій відповідача встановлено заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2013 року у справі № 1423/19804/2012, яке набрало законної сили, а отже за приписами статті 82 ЦПК України, не підлягала доказуванню.

Суд вважав, що відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000, 00 грн є достатньою компенсацією за встановлених обставин справи.

Ухвалою від 17 червня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи розглянув усі позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не існує підстав для ухвалення додаткового рішення у справі.

Постановою від 23 листопада 2022 року Миколаївський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року та ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2022 року - без змін.

Залишаючи оскаржувані судові рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд наголосив, що примусове виконання рішення суду у разі відновлення виконавчого провадження відбувається лише за ініціативою стягувача, яким є ОСОБА_1 . Водночас ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження пред`явлення для виконання до Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) виконавчого листа № 1423/19804/2012, виданого 12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, після отримання постанови від 01 березня 2021 року, що є його процесуальним обов`язком.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2013 року у справі № 1423/19804/12 за період з 01 березня 2021 року до 10 червня 2021 року, оскільки державний виконавець позбавлений можливості вчиняти будь-які виконавчі дії без виконавчого листа.

Оцінивши встановлені обставини та врахувавши норми матеріального права, апеляційний суд вважав підтвердженим факт порушення прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні внаслідок протиправної бездіяльності відділу ДВС та надзвичайною тривалістю виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що держава не може підміняти собою особу боржника в зобов`язаннях про повернення зазначеної грошової суми. Обраховані інфляційні витрати та три відсотки річних відповідно частини другої статті 625 ЦК України, за висновками апеляційного суду, повинні покладатися на боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, яким у спірних правовідносинах є Кредитна спілка «Флагман», яка не виконала свої зобов`язання з повернення грошових коштів позивачу.

Апеляційний суд встановив, що, відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині вимог, суд першої інстанції мав на увазі усі пред`явлені позивачем вимоги, в тому числі й вимоги стосовно відшкодування майнових збитків та визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби неправомірною. Тож, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції розглянув усі позовні вимоги ОСОБА_1 , а відтак не встановив підстав для ухвалення додаткового рішення у справі.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) щодо невиконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2020 року у справі № 1423/19804/2012 року з відновлення виконавчого провадження та під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2013 року у справі № 1423/19804/12 за період з 01 березня 2021 року до 10 червня 2021 року та закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, визначив як підстави касаційного оскарження цих судових рішень те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19

(провадження № 12-122гс19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 759/14039/19 (провадження № 61-21028св21).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 03 липня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою від 18 вересня 2023 року призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року Верховний Суд передав справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

В ухвалі від 04 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з таким. Суд вважав, що існує нагальна потреба для відступу від висновків, викладених колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 759/1039/19 (провадження № 61-21028св21), про те, що позовна вимога про визнання неправомірною бездіяльності відділу Державної виконавчої служби у зв`язку з невиконанням ухвали суду щодо відновлення виконавчого провадження по суті є скаргою позивача як сторони виконавчого провадження, а не вимогою про захист порушеного цивільного права, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виснувала, що, помилково прийнявши позов до розгляду, суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, пославшись на подібні висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). У такій ситуації заявник не позбавлений права звернення до суду з відповідною скаргою в порядку, передбаченому розділом VIІ ЦПК України.

На переконання колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відділу Державної виконавчої служби у зв`язку з невиконанням ухвали суду щодо відновлення виконавчого провадження по суті не підлягають розгляду у порядку позовного провадження та є предметом розгляду скарги сторони виконавчого провадження у порядку судового контролю за виконанням судового рішення. Втім, потрібно враховувати, що такі висновки не спростовують того, що суд у межах справи про відшкодування шкоди, завданої протиправною (неправомірною) бездіяльністю державного виконавця, що полягає у тривалому невиконанні рішення суду, зобов`язаний досліджувати питання протиправності (неправомірності) бездіяльності державного виконавця, що входить у предмет доказування.

ІV. ПОЗИЦІЯ ОБ`ЄДНАНОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ У СКЛАДІ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що заочним рішенням від 21 березня 2013 року у справі № 1423/1984/12 Центральний районний суд м. Миколаєва задовольнив позов ОСОБА_1 , стягнув з Кредитної спілки «Флагман» на його користь заборгованість у розмірі 68 626, 00 грн.

На виконання цього рішення суду 12 червня 2013 року Центральний районний суд м. Миколаєва видав виконавчий лист № 1423/19804/12, який того ж дня ОСОБА_1 пред`явив до виконання до Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції.

Постановою від 19 червня 2013 року старший державний виконавець Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Гаврилюк В. І. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/19804/12.

Постановою від 25 грудня 2013 року старший державний виконавець Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Іккес Н. О. повернула ОСОБА_1 виконавчий лист № 1423/19804/2012 без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (брак у юридичної особи (боржника) майна та коштів на розрахункових рахунках, вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, були безрезультатними).

27 січня 2014 року ОСОБА_1 вдруге звернувся із заявою до Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції, яка зареєстрована 03 лютого 2014 року, про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 1423/19804/12, на підставі якого 25 лютого 2014 року старший державний виконавець Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Іккес Н. О. винесла постанову.

Постановою від 11 грудня 2015 року головний державний виконавець Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Звіревич Д. Ю. повернула стягувачу виконавчий лист № 1423/19804/2012 з підстав браку у юридичної особи (боржника) майна та коштів на розрахункових рахунках, а вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, були безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 втретє пред`явив виконавчий лист до виконання та постановою від 18 квітня 2017 року державний виконавець Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Звіревич Д. Ю. відкрила виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Постановою від 29 вересня 2017 року державний виконавець Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Юдіна І. М. повернула стягувачу виконавчий лист № 1423/19804/2012 відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - невстановлена майна, на яке можливо звернути стягнення.

Ухвалою від 08 липня 2020 року, яка набрала законної сили 07 серпня 2020 року, Центральний районний суд м. Миколаєва задовольнив скаргу ОСОБА_1 . Суд визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час здійснення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1423/19804/2012, виданого 12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, у період з 19 червня 2013 року до 29 вересня 2017 року. Скасував постанову державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа та зобов`язав державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1423/19804/2012, виданого 12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Постановою від 01 березня 2021 року головний державний виконавець Центрального ВДВС Юдіна І. М. відновила виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/19804/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 12 червня 2013 року.

На момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій судове рішення про стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 68 626, 00 грн не виконано.

Оцінка аргументів колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду стосовно передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Тлумачення наведеної норми процесуального права дає підстави стверджувати, що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування тієї самої норми права.

На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність потрібно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20)).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погоджується, що справа, яка переглядається, та справа № 759/1039/19 є подібними за суб`єктним складом цих відносин, предметами, підставами позовів і відповідним правовим регулюванням.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погодилася з висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування правил пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у подібних правовідносинах, а тому, відповідно, існують підстави для прийняття цієї справи Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, адже між судовими колегіями суддів різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду існує відмінне розуміння, тлумачення та застосування положень пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у подібних правовідносинах.

Оскільки у практиці розгляду суду касаційної інстанції існує відмінне розуміння застосування правил пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у подібних правовідносинах, тому є нагальна потреба в усуненні виявлених розбіжностей.

Однакове застосування положень закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Резюмуючи, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

З огляду на наведене справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні) відповідно до правил частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 402 ЦПК України.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби неправомірною, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий С. О. Погрібний

Судді А. І. Грушицький

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська