Постанова

Іменем України

11 січня 2023 року

м. Київ

справа № 462/6329/19

провадження № 61-9434св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова у складі судді

Румілової Н. М. від 17 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

від 16 серпня 2022 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

У жовтні 2019 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання квартири такою, що передана в іпотеку, та звернення стягнення на неї.

На обґрунтування позовних вимог АТ «Універсал Банк» зазначало, що 31 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11-1/600к-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 110 000,00 дол. США зі строком повернення до 30 серпня

2037 року.

Того ж дня між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 .

Посилалося на те, що фактично з 2012 року відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим

ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року у цивільній справі № 462/4545/13-ц з нього стягнуто на користь банку заборгованість у розмірі 69 874,79 дол. США.

Банку стало відомо, що новозбудованому житловому будинку по

АДРЕСА_2 було присвоєно окремий будинковий номер АДРЕСА_3 .

18 травня 2009 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на квартиру

АДРЕСА_4 . У подальшому ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Дозволу на вищезгадане відчуження предмету іпотеки банк не надавав.

Вважає, що ОСОБА_1 , здійснивши відчуження предмету іпотеки, позбавив банк, як іпотекодержателя, можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому спірна квартира залишається предметом іпотеки, незважаючи на зміну її поштової адреси.

З урахуванням наведеного, АТ «Універсал Банк» просило суд: визнати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , такою, що передана в іпотеку, як забезпечення вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 11-1/600к-07 від 31 серпня 2007 року та додатковими угодами до нього, укладеними між AT «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , та звернути стягнення на заставлене майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , для задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк» в сумі 69 874,79 дол. США, шляхом продажу предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Стислий виклад позицій інших учасників справи

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обрання позивачем неправильного (такого, що не передбачений умовами договору) способу захисту його прав (визнання квартири такою, що передана в іпотеку), а також пропуску позовної давності при зверненні до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки банк, звернувшись до позичальника з достроковою вимогою про повернення кредитних коштів від 08 листопада 2012 року (отримана ним 19 листопада 2012 року, строк виконання - до 18 січня 2013 року), а також до суду (10 червня 2013 року) - з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання, а тому за захистом свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки повинен був звернутися до суду до 10 червня

2016 року.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» посилаючись на законність набуття у власність спірної квартири, відсутність у державних реєстрах будь-яких відомостей про її обтяження на час придбання, помилковість доводів банку про перебування належної їй квартири в іпотеці (з огляду на різні поштові адреси) та неможливість покладення на неї обов`язку з погашення заборгованості за кредитним договором, з огляду на добросовісність набуття спірного майна у власність.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року

у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Оскільки предмет договору іпотеки указаний у самому договору, а ОСОБА_2 є добросовісним набувачем та її право власності є непорушним. Додатково суд звернув увагу на пропуск позивачем позовної давності.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони договору іпотеки не виконали умов пункту 1.5 договору, не оформили додаткового договору до нього щодо новоствореного майна, зокрема не внесли змін щодо опису предмета іпотеки. Спірна квартира, а не майнові права на неї, не була зареєстрована як предмет іпотеки, а ОСОБА_2 є добросовісним покупцем спірної квартири, за недоведеністю іншого, у неї не виникли обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

23 вересня 2022 року АТ «Універсал Банк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-1685цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15-ц,

у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі

№ 910/8357/18 від 14 липня 2021 року у справі № 902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі № 917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 927/110/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 5015/45/11 (914/1919/20), від 31 травня 2022 року у справі № 922/1374/20, від 07 липня 2022 року у справі № 910/886/21, від 13 липня 2022 року у справі № 522/24068/14-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 161/236/17, (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що умовами договору та положеннями статті 16 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після реєстрації права власності за іпотекодавцем на нерухоме майно, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.

Посилається на те, що суди дійшли помилкового висновку про добросовісність набувача спірної квартири, не звернули уваги на те, що дружина іпотекодавця ОСОБА_3 мала дівоче прізвище ОСОБА_3 та була зареєстрована за однією ж адресою з набувачем спірного майна - ОСОБА_2 , у зв`язку із чим останню не можна вважати добросовісним набувачем.

Також зазначає про недобросовісність дій іпотекодавця, який отримавши спірне майно у власність, не виконуючи своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, зокрема встановлених на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, у порушення умов договору іпотеки без згоди іпотекодержателя відчужив предмет іпотеки на користь пов`язаної з ним особи.

АТ «Універсал Банк»зосереджує увагу на тому, що перехід без згоди іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на користь третіх осіб не припиняє іпотеку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року поновлено АТ «Універсал Банк» строк на касаційне оскарження рішення Залізничного районного суду

м. Львова від 17 лютого 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року,відкрито касаційне провадження у справі

№ 462/6329/19, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

21 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшла зазначена цивільна справа.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили

У письмових поясненнях представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 посилається на безпідставність доводів касаційної скарги, обрання позивачем неналежного способу захисту та пропуску без поважних причин позовної давності при звернення до суду з позовом у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №11 -1/600к-07, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у розмірі 110 000,00 дол. США зі строком повернення кредиту до 30 серпня

2037 року.

31 серпня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру

АДРЕСА_5 , що стане власністю іпотекодавця в майбутньому.

Згідно з умовами пункту 1.5 договору іпотеки після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в пункті 1.2 договору, а також після оформлення та державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку права власності на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.2 договору, за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому нотаріус за повідомленням іпотекодержателя реєструє обтяження іпотекою вже щодо збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають в нотаріальній формі додатковий договір до даного Договору, в якому змінюють опис предмета іпотеки: замість майнових прав - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно. Зазначеним додатковим договором можуть бути передбачені інші умови за згодою сторін (наприклад зміни пов`язані з можливими змінами в процесі будівництва характеристик нерухомого майна, зокрема: площі, планування приміщень тощо). Додатковий договір до договору є підставою для перереєстрації заборони відчуження предмету іпотеки, що накладається відповідно до пункту 6.8 даного Договору.

Рішенням Залізничного районного суду від 25 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року (справа № 62/4545/13), стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за договором від 31 серпня 2007 року №11-1/600к-07 у розмірі 69 874,79 дол. США, що еквівалентно 558 509,20 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 листопада 2017 року квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18 травня 2009 року, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 18 травня 2009 року за

№1051 -Ж-З.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 березня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О. А. квартира

АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, стосуються реалізації права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (частина третя статті 16 Закону України «Про іпотеку»).

За загальним правилом, викладеним у статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша зазначеної статті).

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки (частина друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

Водночас, при вирішенні питання про перехід обов`язків іпотекодавця до третьої особи, яка набула право власності на предмет іпотеки, підлягають встановленню обставини такого набуття.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі

№ 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. При цьому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження (пункт 7.22 зазначеної постанови).

Водночас, у пунктах 9.8, 9.10 постанови від 15 червня 2021 року у справі

№ 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний правовий висновок, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «Універсал Банк» не заявляло вимоги про визнання права іпотекодержателя стосовно спірної квартири та не посилалось на наявність обставин, що свідчили б про недобросовісність набувача спірного майна - ОСОБА_2 . Зазначена вимога з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу не розглядалася судами попередніх інстанцій.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня

2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі

№ 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц,

від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Виходячи з обставин цієї справи, оскільки позивач вважає себе іпотекодержателем та посилається на те, що його право порушене, належним способом захисту його прав є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно спірної квартири та доведення у цій справі факту недобросовісності набуття предмета іпотеки ОСОБА_2 .

Натомість обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Про відсутність правових підстав для розгляду позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку переходу (за час відсутності зареєстрованого обтяження) права власності на нього до третьої особи, а також про необхідність встановлення обставин недобросовісності у діях набувача зазначено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 521/16558/18, від 21 вересня 2022 року у справі № 753/18628/19, від 07 листопада 2022 року у справі № 463/6168/17, від 17 листопада 2022 року у справі № 306/1103/20.

Суди попередніх інстанцій на зазначене належної уваги не звернули. Висновок суду апеляційної інстанції щодо набуття ОСОБА_2 спірного майна вільного від обтяжень з огляду на відсутність зареєстрованих відомостей про іпотеку на час його придбання, без встановлення обставин добросовісності/ недобросовісності її дій при розгляді позовних вимог, які відповідають критерію ефективності способів захисту права, не можна визнати законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги щодо недобросовісності дій іпотекодавця та набувача спірного нерухомого майна, які є пов`язаними між собою особами ( ОСОБА_2 є родичкою дружини іпотекодавця) не можуть бути оцінені судом касаційної інстанції, з огляду на те, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного по суті висновку щодо відмови у задоволенні позову, проте з помилкових мотивів, судові рішення підлягають зміні з викладенням їх мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта