Справа № 585/3097/23
Номер провадження 2/585/775/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в порядку загального позовного провадження справу № 585/3097/23, провадження № 2/585/775/23.

Позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

предмет позову: поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на його частини та стягнення судових витрат.

Представник позивача: Цимбал Володимир Іванович, який діє на підставі Договору про надання правничої допомоги від 17.07.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1039246 від 17.07.2023.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на його частини та стягнення судових витрат.

Позов мотивує тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 по 13.12.2021 року. На підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2021 року у справі №585/2907/21, яке набрало законної сили 21.01.2022 року, шлюб між ними розірвано. У період перебування у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти подружжя за договором купівлі - продажу від 25.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., був придбаний житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1818 кв.м. Відповідно до вищевказаного договору на даній земельній ділянці розташовані: будинок житловий, ракушковий, обкладений цеглою - А, сарай ракушковий - Б,б, сарай цегляний БІ, сарай дощаний - В, гараж цегляний Г. Згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в реєстровій книзі №67, реєстровий номер 5285, за відповідачем. Також останній є власником земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:053:0033 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виготовленого Комунальним підприємством «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 21.01.2015 року, загальна площа житлового будинку, який складається з 10 приміщень, становить 105,0 кв.м., житлова площа 32,5 кв.м., допоміжна площа 72,5 кв.м.

26.12.2015 року державним реєстратором Роменського міськрайонного управління юстиції в Сумській області видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 50964960 від 26.12.2015 року, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 105 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. В розділі «Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна» вказаного Свідоцтва зазначена наступна інформація: літня кухня - літера «Б», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», прибудова літера «ж», вбиральня літера «У», огорожа літера «№».

Після розлучення вони з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу придбаного під час шлюбу та за спільні кошти подружжя нерухомого майна, зокрема, зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки, вищевказане спірне нерухоме майно було придбане ними в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності.

На даний час вона має намір поділити вищезазначене нерухоме майно, шляхом визнання за нею права власності на частки житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, але вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо цього питання. Посилаючись на норми СК України, Постанову Пленуму верховного суду №11 від 21.123.2007, правові позиції Верховного Суду, КпШС, ЗК України просить ухвалити рішення, яким поділити нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та її ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), визнавши за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 105 кв.м. (житловою площею 32,5 кв.м.), літньої кухні - літера «Б», гаражу літера «Д», сараю літера «Ж», прибудови літера «ж», вбиральні літера «У», огорожі літера «№», земельної ділянки кадастровий номер :01:053:0033 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на її користь в рахунок компенсації понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1466 гривень 50 копійок та витрат за надану професійну правничу (правову) допомогу адвоката 7000 ( сім тисяч ) гривень.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

03 серпня 2023 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.08.2023 на 08 год. 55 хв. (а.с.39).

19 вересня 2023 року постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого засідання (а.с.50).

12 жовтня 2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31 жовтня 2023 року на 10 год. 15 хв. (а.с.57).

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав повністю. Просив не стягувати з відповідача на користь його клієнтки витрати на адвоката, зазначивши, що його довірителька, враховуючи позицію відповідача ОСОБА_2 , який фактично не заперечує щодо задоволення позовних вимог, не бажає стягувати з останнього на свою користь витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу.

Відповідач до суду не з`явився. При цьому копію позову з додатками, та ухвала про відкриття провадження у даній справі разом з судовою повісткою направлялась по місцю його реєстрації. До суду повернувся конверт із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, згідно правової позиції Верховного суду у справі №755/17944/18 (постанова від 10.05.2023) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Крім того, про час і місце розгляду справи відповідача повідомлено шляхом публікації оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».

Інші процесуальні дії, передбаченіп.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 по 13.12.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 17.07.1993 року та рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2021 року у справі №585/2907/21 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 21.01.2022 року (а.с.17, 18).

На підставі договору купівлі - продажу від 25.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1818 кв.м. Відповідно до вищевказаного договору купівлі - продажу від 25.07.1997 року, на даній земельній ділянці розташовані: будинок житловий, ракушковий, обкладений цеглою - А, сарай ракушковий - Б,б, сарай цегляний БІ, сарай дощаний - В, гараж цегляний Г (а.с.19).

З трудової книжки, долученої позивачем ОСОБА_1 вбачається, що остання з 08.1993 по 02.2000 рік працювала на посаді музейного наглядача (а.с.14), з 02.03.2000 по 13.03.2000 та з з 31.05.2000 по 07.11.2000 отримувала виплату по безробіттю (а.с.14 зворот), 08.11.2000 призначена спеціалістом першої категорії відділу програм зайнятості Роменського міськрайцентру на період відпустки по догляду за дитиною , 01.03.2001 призначена спеціалістом 1 категорії відділу по взаємодії з роботодавцями на період відпустки по догляду за дитиною, 16.10.2001 призначена на посаду спеціаліста 1 категорії відділу організації сприяння працевлаштуванню Роменського міськрайцентру, яка працювала на період відпустки по догляду за дитиною (а.с.15), 01.04.2015 переведена на посаду провідного фахівця з питань зайнятості цього ж відділу цього ж центру зайнятості, 15.05.2017 переведена посаду начальника цього ж відділу цього ж центру зайнятості, 01.05.2018 переведена на посаду начальника відділу організації працевлаштування населення Роменської місьрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості, 20.10.2022 звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.15 зворот).

У довідці №760 від 27.07.2023 року, виданій Комунальним підприємством «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», вказано, що згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в реєстровій книзі №67, реєстровий номер 5285, за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. 25.07.1997 року за реєстр. №355 (а.с.20).

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виготовленого Комунальним підприємством «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 21.01.2015 року, загальна площа житлового будинку, який складається з 10 приміщень, становить 105,0 кв.м., житлова площа 32,5 кв.м., допоміжна площа 72,5 кв.м. (а.с.21-23).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №062269, виданого 11.11.2004 року на підставі рішення вісімнадцятої сесії ХХІV скликання Роменської міської ради від 06.08.2004 року ОСОБА_2 , вбачається, що останній є власником земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:053:0033 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 25.07.2023 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:053:0033 площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25-27).

26.12.2015 року державним реєстратором Роменського міськрайонного управління юстиції в Сумській області видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 50964960 від 26.12.2015 року, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 105 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. В розділі «Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна» вказаного Свідоцтва зазначена наступна інформація: літня кухня - літера «Б», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», прибудова літера «ж», вбиральня літера «У», огорожа літера «№». Власником зазначений ОСОБА_2 (а.с.28).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 50965273 від 26.12.2015 року, виданого Роменським міськрайонним управлінням юстиції в Сумській області, вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок літера «А», загальною площею 105 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., літню кухню - літера «Б», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», прибудову літера «ж», вбиральню літера «У», огорожу літера «№», які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:053:0033 площею 0,1000 га з цільовим призначенням 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29).

Вартість спірного майна становить 293300 грн. (а.с.30).

Сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу придбаного під час шлюбу та за спільні кошти подружжя нерухомого майна, зокрема, зазначених житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на частину цього майна, який підлягає вирішенню на підставі норм Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Сімейного кодексу України (далі СК України) та КпШС України в редакції 1969 року, чинній на час реєстрації шлюбу між сторонами та Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Норми права, застосовані судом.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові визначено приписами статті 62 Сімейного кодексу України, в якій вказано:

1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Нормами статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи положення статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 368 ЦК України, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і за змістом вищевказаних правових норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Верховний Суд України в пункті 23 постанови Пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою шлюбним договором або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи обох.

Відповідно до правової позиції (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-38цс15) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Відповідно до приписів статті 63 Сімейного кодексу України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Верховний Суд України у своїй постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-1447цс17 вказав, що відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

За приписами частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а ч. 1 ст. 70 цього Кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007року №11 - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Слід також зазначити, що за нормами статті 22 КпШС України, в редакції 1969 року, чинній на час реєстрації сторонами шлюбу та їх подальшого перебування у шлюбі, а також на час придбання спірного нерухомого майна - майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння користування та розпорядження цим майном.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України та приписів Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №1-8/2012 у справі № 17-рп/2012 - слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України). В разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Отже, в розумінні ст. 86 ЗК України спільна часткова власність на земельну ділянку це спільна власність з обов`язковим визначенням частки кожного з учасників спільної власності.

За приписами ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема: подружжя; співвласників жилого будинку.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Право спільної часткової власності на земельну ділянку, згідно ч.1 ст. 87 ЗК України, виникає, зокрема: за рішенням суду.

Мотиви суду.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 по 13.12.2021 року (а.с.17, 18), під час перебування у якому, а саме 25.07.1997 на підставі договору купівлі - продажу від 25.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., відповідачем ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1818 кв.м. Відповідно до вищевказаного договору купівлі - продажу від 25.07.1997 року, на даній земельній ділянці розташовані: будинок житловий, ракушковий, обкладений цеглою - А, сарай ракушковий - Б,б, сарай цегляний БІ, сарай дощаний - В, гараж цегляний Г (а.с.19).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 25.07.2023 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:053:0033 площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації земельної ділянки 11.11.2004 (а.с.25-27).

Враховуючи вищевикладені норми Сімейного, Цивільного та Земельного кодексів України, правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду, а також той факт, що сторони придбавали спірні житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку за спільні кошти подружжя, тому житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 105 кв.м. (житловою площею 32,5 кв.м.), літня кухня - літера «Б», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», прибудова літера «ж», вбиральня літера «У», огорожа літера «№», та земельна ділянка кадастровий номер :01:053:0033 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_2 - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (позивача та відповідача).

Правову позицію щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно набуте під час шлюбу навіть після його розірвання висловив Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 .

Найголовніший висновок у вказаній постанові, яку висловив Верховний Суд, це принцип абсолютної презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідачем під час розгляду даної справи поширення правового режиму спільного сумісного майна на нерухоме майно, зазначене у позові, не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення її позову у повному обсязі.

Мотиви суду щодо розподілу судових витрат.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України)

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач скористалась своїм правом на отримання правової допомоги і уклала відповідний договір з адвокатом Цимбалом В.І. та сплатила йому гонорар.

Але, 31.10.2023 до суду від адвоката Цимбала В.І. надійшла заява, в якій він, враховуючи позицію позивачки, не просить суд стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, а просить стягнути з відповідача лише сплачений позивачем судовий збір.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1466 грн. 50 коп.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5,12,13,76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , представник позивача ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , про поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на його частини та стягнення судових витрат - задоволити.

Поділити нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), визнавши за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 105 кв.м. (житловою площею 32,5 кв.м.), літньої кухні - літера «Б», гаражу літера «Д», сараю літера «Ж», прибудови літера «ж», вбиральні літера «У», огорожі літера «№», та земельної ділянки кадастровий номер :01:053:0033 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 1466 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) гривень 50 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення суду складено 06.11.2023.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова