Справа № 700/901/21
Провадження № 2/700/28/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Кравець І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006 року, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області вона являється власником земельної ділянки площею 2,4277 га, яка розташована на території Дашуківської сільської ради Лисянського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.10.2008 року між нею, як орендодавцем та приватним підприємством «Віта- Колос», як орендарем, було укладено договір № 0293 оренди земельної ділянки площею 2,4277 га. Згідно п.31.1 договору він був укладений на 5 років. Вказаний договір був зареєстрований 03.04.2009 року у Лисянському РВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 01. 06.10.2008 року сторонами договору було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, додаток 1 до договору оренди № 0293від 06.10.2008 року та додаток №2 Розрахунок орендної плати. Договір оренди земельної ділянки та додатки до нього були підписані нею як орендодавцем та директором ПП «Віта Колос» Курчаком Р.М. як орендарем. 03.08.2013 року між нею та ПП «Віта-Колос» було укладено договір № 293 оренди земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0293 площею 2,4277 га до 31.12.2018 року. Як стало їй відомо з інформаційної довідки № від 20.08.2021 року відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний договір зареєстрований 04.11.2013 року. Інформація щодо його реєстрації їй надана не була. 03.08.2013 року сторонами договору оренди землі було підписано і акт прийому передачі земельної ділянки площею 2,4277 га (додаток № 1 до договору оренди № 293 від 03.08.2013 року) а також додаток № 2 до вказаного договору Розрахунок орендної плати. Договір оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року та додатки до нього були підписані нею. Як орендодавцем та директором ПП «Віта-Колос» ОСОБА_2 , як орендарем . Як стало їй відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.04.2016 року від її імені підписано зміни до договору оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року, якими передбачалась оренда ПП «Віта- Колос» належної їй земельної ділянки площею 2,4277 га. Згідно п.3.1 змін до договору він укладався із строком дії з 01.01.2019 року до 31.12.2028 року. Крім того, 31.08.2018 року від її імені були підписані зміни до договору оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року, якими передбачалась оренда ПП «Віта-Колос» належної їй земельної ділянки. Згідно п.3.1 змін до договору він укладався із строком дії до 31.12.2030 року. Згідно інформаційної довідки відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.11.2013 року була здійснена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року, змін до договору оренди земельної ділянки від 14.04.2016 року та змін до договору оренди земельної ділянки № 293 від 31.08.2018 року з строком дії до 31.12.2030 року з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). Таким чином, договір оренди земельної ділянки вона підписувала, а жодних змін до вказаного договору не підписувала, підпис від її імені виконано невідомою особою. З огляду на те, що змін до договору вона не підписувала, між нею та ПП «Віта-Колос» жодних зобов`язань не виникло. Крім того, як їй стало відомо в 2019 році ПП «Віта-Колос» передало належну їй земельну ділянку в суборенду ТОВ «Інтерагроінвест», де вона перебуває в користуванні по даний час. Як їй відомо на даний час ПП «ВітаКолос» припинене. 09.12 2021 року вона звернулась з листом до ТОВ «Інерагроінвест» з проханням повернути належну їй земельну ділянку, але відповідь їй не була надана. Оскільки відповідач являється користувачем належної їй на праві власності земельної ділянки без жодних на те правових підстав і не бажає повернути її, вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом та просить визнати неукладеними зміни від 14.04.2016 року та зміни від 31.08.2018 року до договору № 293 оренди земельної ділянки площею 2,4277 га, зобов`язати відповідача повернути їй вказану земельну ділянку та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Позивачка та її представник в останнє судове засідання не з"явились, представник позивачки направив суду заяву про розгляд справи без її участі та надав клопотання про збільшення розміру судових витрат з підтверджуючими документами.

Представники відповідача в останнє судове засідання не з"явились, подано клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідачем до суду подано відзвив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з вимогами, викладеними позивачем в позовній заяві, оскільки є незаконними та безпідставними з наступних підстав. Позивачка зазначає, що договір оренди від 03.08.2013 року із ПП «Віта-Колос» дійсно укладала та стверджує, що жодних змін до укладеного договору оренди земельної ділянки вона не підписувала, а підпис від її імені виконано невідомою особою, проте до правоохоронних органів по факту підробки її підпису вона не зверталась. Крім того з 2013 року продовжувала отримувати орендну плату за користування земельною ділянкою у 2018 році ПП «Віта-Колос» приєднано до ТОВ «Інтерагроінвест» з повним правонаступництвом всіх прав та обов`язків, а відтак земельна ділянка, власником якої є позивачка, перебуває у законному строковому користуванні відповідача, як правонаступника ПП «Віта-Колос» про що внесено зміни до Реєстру речових прав. Протягом дії договору оренди з урахуванням додаткових угод з 2008 року по даний час відповідач належно виконував всі обов`язки, передбачені договором оренди з урахуванням змін.

На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,4277 га, кадастровий номер :02:000:0293 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дашуківської сільської ради Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області.

Між позивачем та ПП «Віта-Колос» 03.08.2013 року було укладено договір № 293 оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га терміном до 31.12.2018 року та підписано сторонами разом з додатками.

14.04.2016 року внесені зміни до договору оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року з додатком № 1, які містять підписи як орендодавця так і орендаря та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

31.08.2018 року внесені зміни до договору оренди земельної ділянки № 293 від 03.08.2013 року з додатком № 1, які містять підписи як орендодавця так і орендаря та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 20 7ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) викладено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Отже, підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Частиною другою статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України«Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 6 ст. 6 Закону України «Про оренду землі».

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпорядження своїм майном за власною волею.

Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1469,2059/22-23 від 08.11.2022 року підпис від імені ОСОБА_1 в змінах від 14 квітня 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 03 серпня 2013 року № 293 виконаний не ОСОБА_1 .

Підпис від імені ОСОБА_1 в змінах від 31 серпня 2018 року до договору оренди земельної ділянки від 03 серпня 2013 року № 293 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Суд вважає, що висновок судової почеркознавчої експертизи є належним та допустимим доказом у справі. Жодних доказів на його спростування сторона відповідача не надала.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не підписувала зміни від 14.04.2016 року та зміни від 31.08.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 03.08.2013 року № 293, її волевиявлення на укладення змін до договору на умовах, що в них викладені, відсутнє, а отже, вказані зміни є неукладеними, тобто такими, що не відбулися.

Оскільки, відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест» не набуто прав та обов`язків за спірними змінами до договору оренди земельної ділянки, використання ним належної позивачу земельної ділянки є неправомірним.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника ОСОБА_1 її права володіння на ці ділянки. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 700/722/17.

Враховуючи викладене, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом витребування її у відповідача ТОВ «Інтерагроінвест» та повернення власнику з огляду на те, що права та обов`язки сторін за змінами до договору оренди земельної ділянки не виникли через їх неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав позивача. Тому необхідно відповідача зобов`язати повернути позивачеві земельну ділянку.

Таким чином, враховуючи, що ТОВ «Інтерагроінвест» без належної правової підстави, всупереч волі ОСОБА_1 , оскільки строк дії основного договору закінчився, а орендар фактично використовує належну їй на праві власності земельну ділянку, порушене право власності останньої підлягає судовому захисту, а позов задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору, витрат за надану правничу допомогу та витрат за проведення експертизи.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником позивача подано докази, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги та попередні (орієнтований) і остаточний розрахунки суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, квитанції про оплату коштів, відповідно до яких підготовка документів та представництво інтересів у суді, витрати на правову допомогу становлять 10 500 грн.

Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 142, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння, задовольнити повністю.

Визнати неукладеними зміни від 14.04.2016 року до договору оренди земельної ділянки від 03.08.2013 року № 293 і зміни від 31.08.2018 року до договору від 03.08.2013 року № 293 оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006 року, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006 року, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов`язані з оплатою за надану правничу допомогу в сумі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень, 908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору та 10 571 (десять тисяч п`ятсот сімдесят одну ) гривню 12 коп. витрат, сплачених за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 січня 2023 року.

Суддя С. Д. Пічкур