03.02.2023 Справа № 756/8941/22
Унікальний номер справи 756/8941/22
Номер провадження 2/756/1253/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Гаврилко Д.О.

за участю представника позивача - Копійчук О.В.

представника відповідача - Панасюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди жилого приміщення та зменшення суми орендної плати,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Копійчук О.В. звернулася до Оболонського районного суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить розірвати договір оренди житлового приміщення від 29 січня 2021 в будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; встановити розмір орендної плати за квітень-травень 2022 року в сумі 6275,00 грн. відповідно до вимог Додаткової угоди, надісланої позивачем 29.04.2022 року; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача Копійчук О.В. зазначила, що 29 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого відповідач передав позивачу в строкове платне користування житлове приміщення, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , строком до 28 січня 2022 року. Позивачем було сплачено орендну плату за лютий 2022 року, посилаючись на положення ст. 764 ЦК України позивач вважала продовженим строк дії договору. 18 лютого 2022 року позивач виїхала до російської федерації, маючи намір повернутися до України, про що свідчить той факт, що в квартирі залишила особисті речі. Проте, повернутися до України не змогла, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Оскільки була відсутня можливість сплати орендної плати, позивач засобами телефонного зв`язку запропонувала відповідачу зарахувати оплату за березень за рахунок авансового внеску. З 10 квітня 2022 року син відповідача почав ставити умови щодо обов`язкової оплати орендної плати та комунальних послуг до кінця квітня 2022 року, а також погрожував викинути особисті речі позивача. 27 квітня 2022 року чоловік позивачки запропонував відповідачу зменшити суму орендної плати, у зв`язку з неможливістю користування квартирою та запропонував розірвати договір на підставі п. 4.3 договору. Про намір розірвати договір відповідача повідомлено 29 квітня 2022 року через месенджер, на що не отримано відповіді, тому датою розірвання договору позивач вважає 28 травня 2022 року.

Вказане стало підставою для звернення до суду із позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2022 року справа передана на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою від 07 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Крім того, ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року, відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Копійчук О.В. про забезпечення позову.

Від представника відповідача - адвоката Панасюка О.В. на адресу суду 05 грудня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В мотивування поданого відзиву зазначає, що однією з вимог позивача є розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 29 січня 2021 року. Вказує що сторонами у п. 4.1. договору оренди погоджено, що договір вступає в силу з 29 січня 2021 року і діє до 28 січня 2022 року. При цьому п. 4.2 договору передбачено, що договір може бути продовжений на строк за взаємною згодою шляхом підписання нового договору. Таким чином, сторони вирішили, що єдиною формою продовження договірних відносин оренди між ними, по спливу строку дії договору оренди є підписання нового договору. Таке формулювання не суперечить закону, а лише деталізує особливості договірних відносин. В той же час після закінчення строку дії договору, сторонами не укладено новий договір оренди чи буд-які додаткові угоди про продовження строку дії договору оренди. Також слід зазначити, що позивач не користувався об`єктом оренди більше місяці після закінчення строку дії договору, зокрема з 28 січня 2022 року, відповідно у нього не виникає право на продовження дії договору у відповідності до ст. 764 ЦК України. Відтак, представник стверджує, що спірний договір припинив свою дію 28 січня 2022 року, тому вимога позивача про розірвання договору є безпідставною в силу відсутності предмета спору. Також вважає безпідставною і вимогу позивача щодо зменшення орендної плати, оскільки договір оренди вже припинив своє існування, вимог про стягнення заборгованості орендар не заявляв.

12 грудня 2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами представника відповідача. Вказує, що розрахунок орендної плати за лютий здійснювався із сином орендаря, що доводиться перепискою в месенжері та аудіо записом розмови. Вважає, що оскільки речі позивача залишалися в орендованій квартирі, вона продовжувала нею користуватися й після виїзду, тобто більше місяця. Від членів родини орендаря в месенжері приходили вимоги про здійснення позивачем орендної плати та плати за комунальні послуги, що доводить продовження строку дії договору оренди.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд до справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила про їх задоволення з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Наполягала на тому, що договір між сторонами пролонговано, оскільки сторонами вчинялися дії спрямовані на продовження договору. Про що зокрема свідчить і отримання у лютому місяці коштів у розмірі місячної орендної плати. Також в судовому засіданні представник позивача повідомила суду що звернулись за захистом порушеного права щодо володіння майном, яке залишилося в орендованій квартирі. Їй довіритель вислала ключі, проте без згоди власника потрапити до квартири та забрати майно вона не мала на це повноваження. Отже, вважає, що після розірвання договору у відповідача настає обов`язок за договором передати речі, та підписати відповідний акт, а у відповідача звільнити квартиру.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі. Окремо звернув увагу, що єдиною формою продовження договірних відносин оренди між ними, по спливу строку дії договору є підписання нового договору. Вказував про відсутність предмету спору, а фактично спір виник з приводу майна позивача, що залишилось у приміщенні квартири, проте таких вимог, як повернення майна представник позивача не заявляла.

Фактичні обставини справи

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини.

29 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого відповідач передав позивачу в строкове платне користування житлове приміщення строком до 28 січня 2022 року. (а.с. 10-12).

Згідно п. 3 договору оренди житлового приміщення, об`єкт належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 грудня 2018 року.

Згідно умов договору орендатор зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату, а також інші платежі, передбачені даним договором. (п. 2.5.4 договору)

Згідно п. 2.5.11 договору оренди житлового приміщення по закінченню строку дії даного договору орендатор зобов`язується звільнити та здати об`єкт та майно орендодавцю у справному стані з врахуванням нормального фізичного зносу згідно акту здачі житлового приміщення.

Відповідно до п. 3.1 договору розмір орендної плати становить 13500,00 грн в місяць.

Пунктом 4.1. договору визначено строк його дії, зокрема даний договір набирає чинності з 29 січня 2021 року та діє до 28 січня 2022 року.

Договір може бути продовжений на новий строк за взаємною згодою сторін шляхом підписання нового договору (п. 4.2 договору). Даний договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї зі сторін, за попередженням іншої сторони за 30 днів до передбачуваної дати розірвання (п. 4.3).

По закінченню строку дії договору орендатор зобов`язаний звільнити та здати об`єкт та майно орендадателю у справному вигляді з урахуванням зносу згідно акту сдачі житлового приміщення (п. 2.5.11).

За умовами п. 3.1. договору розмір щомісячної орендної плати становить 13500 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди та залогова сума в розмірі щомісячної орендної плати (з метою забезпечення своєчасних розрахунків та збереження орендованого майна) вноситься орендарем в момент підписання договору, в подальшому щомісячно до 5 числа поточного місяця наперед (п.п. 3.2, 3.3 договору).

Суть спірних правовідносин, нормативне обґрунтування та позиція суду

Спір між сторонами виник з приводу розірвання договору оренди житлового приміщення від 29 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , та встановлення розміру орендної плати за квітень-травень 2022 року в сумі 6725,00 грн.

Натомість, представник відповідача заперечує факт пролонгації договору оренди житлового приміщення від 29 січня 2021 року, та вважає що строк дії договору закінчився 28 січня 2022 року.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Такими способами захисту можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 810, 811 ЦК України зазначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (статті 764 ЦК України).

Як встановлено зі дослідженого договору оренди житлового приміщення, сторонами погоджено, що договір може бути продовжений на новий строк за взаємною згодою шляхом підписання нового договору.

Таким чином сторони дійшли згоди, що єдиною формою продовження договірних правовідносин оренди між ними, по спливу строку дії договору оренди є підписання нового договору.

Матеріали справи не містять доказів того, що після закінчення строку дії договору сторонами було укладено новий договір оренди або будь-які інші додаткові угоди про продовження строку дії договору.

Суд не може погодитися з доводами представника позивача про продовження строку дії договору на підставі ст. 764 ЦК України, оскільки позивач фактично залишив об`єкт оренди 18 лютого 2022 року. Вказане зазначає сам представник позивача у позові та не заперечувалося представниками у судовому засіданні й доводиться штампом на паспорті позивача про перетин кордону.

Отже в даному випадку позивач не користувався об`єктом оренди більше одного місяця після закінчення строку дії договору, з огляду на що у неї не виникає право на продовження дії договору за правилами ст. 764 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди, оскільки він вже припинив свою дію 28 січня 2022 року.

Твердження представника позивача про сплату орендної плати за лютий, що доводиться аудіо записом та роздруківкою переписки у месенжирі не свідчить про пролонгацію договору. Сторонами обумовлено, що продовження строку дії договору відбувається у письмовій формі. Тому тимчасове проживання до 18 лютого 2022 року в орендованій квартирі не може свідчити про пролонгацію договору на новий строк, як і твердження представника позивача знаходження в квартирі речей позивача, яка через ситуацію воєнних дій не може заїхати на територію України та їх забрати.

Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник позивача повідомила суду, що звернулася за захистом порушених майнових прав. З приводу речей позивача, що залишилися в приміщенні квартири. Проте таких вимог заявлено не було.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, посилання представника позивача про надіслання орендатору додаткової угоди у квітні 2022 року не знайшло свого документального підтвердження. З дослідженої переписки між учасниками у месенжері встановлено, що ОСОБА_4 не отримала додаткову угоду, текст якої не відкривався в її месенжері, тому жодним чином не мала змоги її спростувати. Будь-яких інших доказів сповіщення орендатора про наміри позивача представник не надала.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач також заявляє і вимогу про зменшення розміру орендної плати за квітень-травень 2022 року на 50 % тобто до 6250,00 грн., однак як установлено судом строк дії договору оренди закінчився ще 28 січня 2022 року. Позивач залишив приміщення орендованої квартири 18 лютого 2022 року, при цьому орендодавець не заявляє вимог до орендаря щодо сплати коштів за оренду, що свідчить про відсутність порушеного права .

Таким чином, враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 18, 43, 44, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди жилого приміщення та зменшення суми орендної плати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2023 року.

Суддя І.С. Шролик