Справа №: 398/2946/22
провадження №: 2/398/747/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" серпня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Ковальова А.І.,

представника відповідачів адвоката Гулян Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про повернення в натурі безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ковальов А.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у сумі 5000 доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що 07.10.2019 року вона передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 доларів США в оплату належного його дружині ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 . У місячний строк ОСОБА_3 зобов`язана була укласти з нею договір купівлі-продажу зазначеного будинку та посвідчити його нотаріально, на підтвердження чого передала ключі від будинку та господарських будівель, а також забезпечила безперешкодний доступ до будинку, звільнивши його від власного майна. Протягом тривалого часу вона проживала у зазначеному будинку як власниця, підтримувала його нормальний технічний стан, займалася господарством та сплачувала комунальні платежі. До останнього часу сподівалася на виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань та періодично нагадувала їм про необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння. 11.08.2022 року вказаний будинок за заявою ОСОБА_3 було від`єднало від газо- та електропостачання. Поспілкувавшись з відповідачами з цього приводу, з`ясувала, що наміру здійснювати нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку вони не мають та вимагають звільнити його. Вважає, що відповідачі отримали кошти без належних правових підстав, а тому зобов`язані їх повернути їй на підставі ст.1212 ЦК України. Ураховуючи зазначене просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 5000,00 дол. США, що отримані відповідачами без достатньої правової підстави.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.20/.

12.12.2022 року до суду надійшов відзив відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Гулян Я.В., в якому відповідачі просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві зазначають, що ОСОБА_3 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2015 року, належить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка на якій він розташований кадастровий номер::52:000:0249, на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2015 року. В 2019 році ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 прийняли рішення про продаж вказаного будинку та розпочали пошук покупців. До них звернулася добра знайома ОСОБА_1 з проханням продати їй вказаний будинок. Оскільки остання була близьким другом родини ОСОБА_4 , вони відмовили потенційним покупцям та почали обговорювати з ОСОБА_1 умови укладення в майбутньому договору купівлі-продажу. За спільною домовленістю дійшли згоди, що продаж буде здійснено за 90000 грн. ОСОБА_1 виявила бажання також придбати меблі, побутову техніку та деякі господарські знаряддя, що знаходились в будинку та на подвір`ї, загальна вартість такого майна була узгоджена сторонами в розмірі 35000 грн. На початку жовтня 2019 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 аванс за будинок в сумі 30000 грн. та 35000 грн. за придбані меблі, побутову техніку та деякі господарські знаряддя, що знаходились в будинку та на подвір`ї. Після цього зі згоди відповідачів позивач в`їхала до будинку та почала користуватися ним та придбаним нею майном (меблями, побутовою технікою). Також їй було передано усі книжки по комунальним послугам, право встановлювальні документи на будинок. Решту вартості будинку, 60000 грн., ОСОБА_1 повинна була сплатити в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, які сторони планували оформити протягом місяця. При цьому, відповідачі були готові зробити це негайно, всі документи були підготовлені, затримка була з вини позивача, якій необхідно було привести до ладу власні документи. Протягом місяця договір купівлі-продажу будинку сторонам не вдалося оформити, у ОСОБА_1 були проблеми з паспортом, новий вона отримала лише 19.11.2019 року. В подальшому позивач не мала достатньої суми грошей та декілька разів просила перенести нотаріальне оформлення договору. В липні 2022 року відповідач отримала судову повістку по справі №398/1791/22 за позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання за період з серпня 2019 року по березень 2022 року в сумі 29537,38 грн. ОСОБА_1 проживаючи в спірному будинку споживала комунальні послуги , однак не вносила оплату за них. Отримавши вимогу про сплату боргу та повідомлення про припинення газопостачання під особистий підпис, оплату боргу так і не здійснила та відповідачів не повідомила про наявність боргу. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 26.07.2022 року з ОСОБА_3 , як власника будинку було стягнуто зазначену суму боргу та судові витрати у розмірі 2481 грн. Після ухвалення зазначеного рішення відповідачі наполягали на нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу будинку та оплаті решти його вартості і боргу за комунальні послуги, однак ОСОБА_1 відмовилась посилаючись на відсутність коштів та сімейні обставини. Па пропозицію відповідачів звільнити будинок вона також відповіла відмовою. В серпні 2022 року ОСОБА_3 , як власник будинку, звернулася до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з заявою про відключення даного будинку від газопостачання. Зважаючи на те, що позивачем спричинено відповідачам значні збитки у вигляді заборгованості за спожиті нею комунальні послуги, а також спричинено шкоди будинку, зокрема вибито скло у міжкімнатних дверях, пошкоджено шпалери на стінах та конвектори, оскільки позивач утримувала в ньому 6 котів та неохайно ставилася до будинку, вважають, що отримана сума авансу у розмірі 30000 грн. не підлягає поверненню позивачу. У задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі /а.с.41-42/.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с.104/.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ковальов А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому просять задовольнити. ОСОБА_1 додатково суду пояснила, що з родиною ОСОБА_4 знайомі з 2014 року, підтримували дружні стосунки. Вони змінили місце мешкання і запропонували їй купити їх будинок АДРЕСА_1 . Оскільки на той час вона жила в старому будинку без зручностей, вона прийняла пропозицію відповідачів. 07.10.2019 року вона продала свій пай за 125000 грн., які обміняла на 5000 доларів США. В цей же день, в присутності ОСОБА_5 , вона передала цю суму купюрами по 200 доларів США ОСОБА_6 за будинок АДРЕСА_1 . Передача грошей відбувалася в м. Олександрія в квартирі ОСОБА_7 - матері ОСОБА_3 . Їй передали ключі від будинку та 24.11.2019 року вона заїхала туди жити. До нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу не їздили бо в ОСОБА_4 документи на будинок не в порядку та у неї паспорт був без фото. Гроші за спожиті комунальні послуги по 500 1000 грн. вона кожного місяця віддавала ОСОБА_3 , яка повинна була сплачувати їх за комунальні послуги. Кухонний гарнітур, газова плита, витяжка, двоспальне ліжко, пральна машина, бойлер, жалюзі та штори, електричний насос, система поливу городу були в будинку коли вона туди заїхала жити і на теперішній час залишаються там. Коли ОСОБА_3 отримала повідомлення про борг за газ, ОСОБА_2 прийшов до неї вимагати гроші за газ. Вони посварилися. В листопаді 2022 року ОСОБА_2 зняв у спірному домоволодінні паркан, бойлер лопнув, скло на міжкімнатних дверях розбите, в будинку цвіль, унітаз розбито, електричний насос згорів, вона вже не хоче купувати цей будинок, просить стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

Представник відповідачів адвокат Гулян Я.В. проти задоволення позову заперечила посилаючись на обставини викладені у відзиві та письмовій промові у судових дебатах /а.с.41-42, 138-139/.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 12.07.2023 року додатково суду пояснив, що будинок АДРЕСА_1 належить їх родині. Вони придбали інший будинок та переїхали, цей будинок вирішили продати. Їх родина перебуває в дружніх відносинах з позивачем тож коли вона попросила продати їй будинок АДРЕСА_1 , вони погодилися. Речі та меблі з будинку, кухонний гарнітур, газову плиту, витяжку, двоспальне ліжко, пральну машину, бойлер, жалюзі та штори, електричний насос, систему поливу городу, вони виставили на продаж на сайті ОЛХ, але ОСОБА_1 попросила залишити все у будинку. Вони з позивачем домовилися здійснити продаж будинку за 90000 грн., а перелічене майно та меблі за 35000 грн. В жовтні 2019 року ОСОБА_1 отримала гроші за пай та передала їм 30000 грн. за будинок та 35000 грн. за меблі. Передача грошей відбувалася в квартирі його тещі без свідків. Залишок вартості будинку 60000 грн. домовились, що ОСОБА_1 передасть у нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу. Наступного дня, після передачі грошей, позивачу передали ключі від будинку та розрахункові книжки по комунальним платежам. Вона одразу переїхала до будинку жити, тримає там господарство та худобу до теперішнього часу. В липні 2022 року вони отримали судову повістку. З ОСОБА_3 стягнуто борг 32000 грн. за газ та 7500 грн. за його постачання. В місьгазі сказали, що за період мешкання в спірному будинку ОСОБА_1 не здійснила жодної проплати за використаний газ. Вони разом з ОСОБА_1 зверталися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу цього будинку, але на той час у позивача не було вклеїно фотокартку за віком. Після того як вона привела свої документи у відповідність виникла інша проблема. ОСОБА_1 в спірний будинок переїхала мешкати зі співмешканцем, хоча перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Вона не змогла запросити його до нотаріуса, щоб він дав згоду на укладення нею договору купівлі-продажу. Потім у неї не було грошей, щоб остаточно розрахуватися за будинок. Готові хоч зараз піти до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу за умови повного розрахунку за будинок та повернення стягнутого боргу за газ.

Свідок ОСОБА_5 , сват позивача, суду показав, що в листопаді 2019 року позивач попросила його поїхати з нею отримати гроші за пай. Він її привіз до АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 сама пішла та отримала гроші, він чекав на неї в авто. ОСОБА_8 також приїхав туди на мопеді. ОСОБА_1 вийшла з грошима і він відвіз її до обмінного пункту. Там вона обміняла гривні на долари США. У неї було 5000 доларів США. Після цього він відвіз позивача до батьків ОСОБА_3 . Він з позивачем зайшли у квартиру і ОСОБА_1 , в його присутності, передала ОСОБА_8 5000 доларів США за будинок по АДРЕСА_1 . В квартирі, на кухні перебувала ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , вони готували святкову вечерю з приводу продажу будинку. Через 1-2 дні ОСОБА_1 переїхала проживати до будинку, але документи у нотаріуса не оформили. На сьогоднішній день ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 не проживає. Восени 2022 року будинок було відключено від газу та світла за борги і ОСОБА_1 переїхала жити до нього на дачу.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є матір`ю відповідача ОСОБА_3 . Відповідачі надумали продати будинок в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 попросила їй продати цей будинок. Вони домовилися. В жовтні 2019 року ОСОБА_1 приходила до неї в квартиру, щоб дати завдаток за цей будинок. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували в кімнаті, а вона з ОСОБА_3 були на кухні. Потім усі разом пообідали. В її присутності ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 гроші в гривнях. Сказав, що 30000 грн. - аванс за будинок, а 35000 грн. за меблі. Інших осіб у її квартирі в той день не було. ОСОБА_5 знає, він жодного разу не був в її квартирі. Зі слів односельців знає, що ОСОБА_1 на теперішній час проживає в будинку, який належить ОСОБА_5 .

Вислухавши пояснення присутніх осіб, покази свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 17.12.2015 року ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстровано в реєстрі за №806, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, на підставі свідоцтв про право власності індексний номер:50244465 та 50346227, їй належить земельна ділянка на якій розташоване дане домоволодіння /а.с.43-47/.

В 2019 році сторони досягли згоди щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного будинку.

У зв`язку із досягненням усної домовленості щодо умов купівлі-продажу, позивач передала відповідачам грошові кошти.

При цьому будь-якого письмового доказу суду не надано та сторони підтверджують, що такого не існує.

Відповідачі визнають, що ОСОБА_1 на початку жовтня 2019 року передала, а ОСОБА_2 прийнявши грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. та одразу передав їх ОСОБА_3 , яка зобов`язалася продати ОСОБА_1 вищевказаний будинок за ціною 90 000,00 грн.

Також відповідачі визнають факт передання їм позивачкою 35000 грн. загальної вартості рухомого майна (меблі та інше майно побутового призначення), що за усною домовленістю між сторонами перейшло у власність позивача одразу після передання нею грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

При цьому, до теперішнього часу сторони не виконали вимоги законодавства в частині укладення у належній формі як попереднього договору, так і договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

У п.86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 року № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У ч.3 ст.651 ЦК України зазначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення вищезазначених норм ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відносини, які виникли між сторонам, є договірними, а тому твердження представника відповідачів про неможливість застосування положень ст.1212 ЦК України, безпідставні.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , яка є власником нерухомості, до теперішнього часу не укладений, суд вважає, що частина отриманої ОСОБА_2 та передана ОСОБА_3 сума грошових коштів вважається отриманою відповідачем ОСОБА_3 безпідставно, та у розумінні ст.1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.

Щодо розміру переданих грошових коштів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона передала відповідачам саме 5000 доларів США в рахунок оплати вартості будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, який вони мали намір укласти в майбутньому.

Покази свідка ОСОБА_5 суд не бере до уваги, оскільки попередній договір між сторонами повинен укладатися у такі й же формі, як і основний і сторони в момент досягнення певних домовленостей цієї вимоги Закону не дотрималися.

Відповідачі ОСОБА_13 та ОСОБА_3 визнали, що ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_1 та передав ОСОБА_3 в рахунок оплати при укладенні в майбутньому договору купівлі-продажу належного їй будинку, грошові кошти в сумі 30000 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Також відповідачі продали позивачу меблі та інше майно побутового призначення, що за усною домовленістю між сторонами перейшло у власність позивача одразу після передання нею 35000 грн. загальної вартості цього майна.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила наявність цього майна в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на момент коли вона оглядала будинок при досягненні усної домовленості з відповідачами щодо умов купівлі-продажу цього будинку, та на момент переїзду до будинку для подальшого мешкання в ньому.

Тобто еквівалентність зустрічного надання, в розумінні ст.1212 ЦК України, відповідачами порушено не було, отже ця сума поверненню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.ст.137, 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 304,74 грн. (а.с.8а), а з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 4000 грн. понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (а.с.58, 60,61).

Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 133, 137, 139, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про повернення в натурі безпідставно набутого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 30000 грн. (тридцять тисяч гривень) та 304,74 грн. понесених нею судових витрат.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 2000 грн. (дві тисячі гривень) понесених нею судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 4000 грн. (чотири тисячі гривень) понесених ним судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.08.2023 року.

Суддя Л.І. Стручкова