УХВАЛА

25 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 369/4063/21

провадження № 61-14647ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 23 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Управління Комфорту», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), третя особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Управління Комфорту» (далі - ТОВ «Управління Комфорту»), у якому просила стягнути із ОСОБА_1

на її користь 69 171,10 грн, з яких: матеріальна шкода - 43 263,10 грн; моральна шкода - 10 000 грн; витрати на правову допомогу - 15 000 грн; витрати з сплати судового збору - 908 грн; а також стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь

4 510,31 грн страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири

АДРЕСА_1 .

15 січня 2021 року її квартиру було залито водою з вини

ОСОБА_1 , як власника квартири № 98 , що знаходиться поверхом вище,

а саме: внаслідок протікання води труб централізованого опалення, розташованих у цій квартирі, що встановлено в акті про залиття квартири № 92 від 15 січня

2021 року, затвердженому в. о. директора ТОВ «Управління Комфорту».

Відповідно до звіту про оцінку майна від 05 березня 2021 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агентство експертної оцінки України», вартість майнового збитку, завданого позивачу в результаті залиття її квартири, складає

50 263,10 грн, а вартість проведення експертної оцінки вартості проведення відновлювального ремонту квартири за укладеним 02 березня 2021 року договором - 3 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», яким сплачено позивачу частину суми у рахунок відшкодування збитків

у розмірі 5 489 грн, хоча відповідно до умов договору страхування ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить

10 000 грн.

ОСОБА_1 , як особа, відповідальна за відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, відповідно до вимог чинного законодавства зобов`язана відшкодувати позивачу, як потерпілій особі, різницю між фактичним розміром майнової шкоди і страховою сумою у розмірі 43 263,10 грн

50 263,10 грн + 3 000 грн - 10 000 грн).

Позивач також вказувала, що зазнала душевних страждань у зв`язку

з пошкодженням її майна, які виразилися у порушенні звичайного способу життя, психологічних переживаннях, необхідності докладання додаткових зусиль для здійснення заходів щодо відновлювального ремонту квартири, тому розмір моральної шкоди оцінено нею у 10 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 23 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 69 171,10 грн,

з яких: матеріальна шкода - 43 263,10 грн; моральна шкода - 10 000 грн; витрати на правову допомогу - 10 000 грн; витрати з сплати судового збору - 908 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 4 510,31 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року змінено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада

2022 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 837,18 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 830 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір

у розмірі 70,82 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 170 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року залишено без змін.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року,

в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення

про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те,

що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права

та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції

про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує

ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову

в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується,

чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позовна вимога про відшкодування шкоди є майновою, оскільки позивач визначив її у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 73 681,41 грн (69 171,10 + 4 510,31), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін

і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим,

що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, касаційна скарга ОСОБА_1 , містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено,

що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Зазначені доводи фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, відповідно, не свідчать, що справа має для неї виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України»,

від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань

як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів,

які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама

по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, зокрема зазначення її суспільного інтересу або її виняткового значення для учасника справи не свідчить про те, що є підстави для розгляду цієї справи

в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням викладеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Управління Комфорту», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська