справа № 631/662/19
провадження № 2/631/31/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участі секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі,
В С Т А Н О В И В:
За кошти власника земельної ділянки було замовлено Агрохімічний паспорт земельної ділянки, бланк № НОМЕР_1 . При цьому, за відомостями, викладеними в листі Харківської філії Державного підприємства «Держгрунтохорона» від 06 травня 2019 року № 158-19/02/140, якісні показники стану агрохімічних показників знизились. Зниження якості ґрунтів є фактичним підтвердженням зниження продуктивної якості земельної ділянки, тобто погіршення стан земельної ділянки.
У пункті 29 договору оренди, який є предметом спору у даній справі, міститься обов`язок орендаря дотримуватись природоохоронного використання земель, а правом орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів.
Крім того, на переконання позивача, умови договору перестали відповідати вимогам діючого законодавства та з цією метою 12 лютого 2019 року позивачем було надіслано на адресу відповідача лист з пропозицією про зміну умов договору, який залишений без відповіді та реагування. Позивач вважає, що невиконанням умов договору з боку орендаря є погіршення стану земельної ділянки, незбереження родючості ґрунтів; незбереження стану протиерозійної організації території; порушення пункту 13 Договорів в частині не перегляду орендної плати; відсутність угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, що зумовило останніх звернутись з позовом до суду.
16 вересня 2019 року відповідачем у справі Сільськогосподарським приватним акціонерним товариством «Охоче» у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України було подано до суду відзив на позовну заяву, зареєстрований за вхідним № 6546/19-вх, у якому відповідач зазначив, що на обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що відповідачем не належним чином виконуються умови договору оренди в частині збереження стану об`єкту оренди та надано лист Харківської філії Державного підприємства «Держгрунтохорона» від 06 травня 2019 року за № 158-19/02/140 щодо агрохімічних показників ґрунтів порівняно з 2010 по 2019 роки по контурам, які розташовані на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. На думку відповідача, вказаний лист не є належним та допустимим доказом, оскільки зразки ґрунту з земельної ділянки, яка є предметом договору оренди, фактично не відбирались. Відбір зразків ґрунту, якщо такий мав місце, був зроблений по контуру 51 поля, як єдиного земельного масиву, в який входить і земельна ділянка, що передана в користування відповідачу. Також до контуру 51 особою, яка оформила зазначений лист, вказано що відноситься дві земельні ділянки, з яких лише одна належить позивачу, однак з кадастрового плану, що є додатком до договору оренди вбачається, що спірна земельна ділянка є складовою поля, до якого входить більше ніж одна земельна ділянка. Отже, фактично із земельної ділянки, яка є об`єктом оренди, зразки ґрунту не відбиралися, а тому відсутні беззаперечні докази в підтвердження обставин щодо погіршення якості ґрунту.
Як вказав представник Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», з метою збільшення розміру орендної плати між сторонами договору оренди 10 січня 2012 року було укладено додаткову угоду, на підставі якої вирішено збільшити розмір орендної плати, встановивши його у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки.
Також представник відповідача вказав, що лист позивача, який було отримано 12 лютого 2019 року мав відповідь з боку відповідача з визначенням розміру орендної плати на рівні 8.6 % від нормативної грошової оцінки землі, у зв`язку з чим запропоновано укласти додаткову угоду, що у свою чергу було проігноровано позивачем. При цьому, при визначенні розміру орендної плати, відповідач керувався довідкою Управління агропромислового розвитку Нововодолазької районної державної адміністрації від 04 січня 2019 року № 0107/32 щодо середнього розміру орендної плати по договорам оренди за земельні паї по Нововодолазькому району Харківської області. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до наказу Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» від 02 січня 2018 року про організацію роботи підприємства щодо виплати орендної плати орендодавцям земельних паїв в 2018 році, розмір орендної плати в 2018 році був встановлений товариством на рівні 6 % і відповідно до видаткового касового ордеру від 27 грудня 2018 року, ОСОБА_1 отримала орендну плату за 2018 рік саме в цьому розмірі (5735 гривень 48 копійок).
Таким чином, відповідач у повному обсязі виконує умови оскаржуваного договору оренди, у тому числі і в частині збереження родючості ґрунтів, а тому у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.
Правом надати відповідь на відзив у відповідності до статті 179 Цивільного процесуального кодексу України, позивач та її представник не скористались.
24 грудня 2021 року за вхідним № ЕП-1993/21-вх на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача, в якому порушено питання про долучення додаткових доказів у справі, а саме щодо укладання Сільськогосподарським приватним акціонерним товариством «Охоче» договорів суборенди спірної земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» без отримання згоди власника, що на думку сторони позивача, свідчать про системність порушення відповідачем умов договору оренди.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із чисельними клопотаннями представників сторін про відкладення розгляду справи та надання часу для вирішення спору у позасудовому порядку.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі судом не вживалось.
З цього проводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно приписів пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
В даному випадку учасники справи є таким, що належним чином повідомлені про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.
При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Про наявність такого клопотання у сторони позивача, свідчить відповідна заява долучена до матеріалів справи.
Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою для надання особистих, оскільки представники позивача та відповідача частково у попередніх судових засіданнях їх надавали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності сторін.
Вислухавши пояснення та доводи представників наданих під час попередніх засідань, а також вивчивши доводи сторони позивача та відповідача, викладених у позові, відзиві, клопотаннях та письмових поясненнях, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог та заперечень проти них, стороною надано та за його клопотанням витребувано судом, наступні докази, що встановлюють наступне.
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки згідно договору оренди від 16 березня 2007 року, власник землі, ОСОБА_1 , передала земельну ділянку згідно Державного акту ХР № 142546 в натурі, а Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» в особі директора ОСОБА_2 прийняв її в розмірі 3,36 гектара (а. с. 15).
При цьому, Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» (ідентифікацій код юридичної особи 00852973) є правонаступником Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Охоче», що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
При підписанні договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, що підтверджується їх підписами під договором.
Вказаний договір оренди землі на теперішній час є діючими, що не оспорювалось сторонами.
За змістом спірний договір структурно відповідає типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220.
У пункті 31 договору оренди визначено, що орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки встановлені договором; виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором; дотримуватись режиму природоохоронного використання земель, у п`ятиденний термін подати копію цього Нововодолазькій податковій службі.
Відповідно до пункту 36 спірного договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
У пункті 38 спірного договору сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, які істотно перешкоджають її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є потреба для державних цілей (пункт 39 спірного договору).
Як встановлено в ході судового розгляду справи, зазначені пункти спірного договору сторонами не оспорювались та у встановленому законом порядку недійсним не визнавались.
Харківською філією Державної установи «Держгрунтохорона» у своєму листі від 06 травня 2019 року за № 158-19/02/140, адресованому представнику позивача, викладено позицію, що показники стану агрохімічного складу ґрунтів, розташованих на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, у 2019 році знизились у порівнянні з 2010 роком. Обстеження було проведено не по ділянках з кадастровим номером, а по контурам (а. с. 18 19).
Так, у таблицях, що містяться у вказаному вище листі, після проведення агрохімічного аналізу ґрунтових зразків на родючість, відібраних по контурах, до яких входять ряд земельних ділянок, у тому числі та, яка є предметом спірного договору, були отриманні дані вмісту гумусу (органічна речовина) та надано порівняння даних за 2019 рік та за 2010 рік. Вказані відомості, щодо зниження родючості ґрунту являється відносно значним. Разом із тим, показники, зазначені у Агрохімічному паспорті та листі Харківської філії Державної установи «Держгрунтохорона» від 06 травня 2019 року за № 158-19/02/140, є дещо відмінними.
Також із доданих сторонами справи доказів установлено, що наказом Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» від 02 січня 2018 року «Про організацію роботи підприємства щодо виплати орендної плати орендодавцям земельних паїв в 2018 році», установлено нараховувати та виплачувати орендну плату за оренду земельних ділянок (паїв) в 2018 році у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі), що становить 7124 гривні 82 копійки. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням відповідного коефіцієнту індексації. Орендна плата може сплачуватись орендарем у грошовій або натуральній формі (с. 61). Відповідно до копій видаткових касових ордерів від 27 грудня 2018 року та 14 лютого 2020 року орендна плата ОСОБА_1 виплачена у визначеному вище розмірі, а саме 5735 гривень 48 копійок, з урахуванням утриманого податку та військового збору, що підтверджується її підписом у вказаних видаткових касових ордерах (а. с. 62, 123).
12 лютого 2019 року позивачем ОСОБА_1 було надіслано на адресу відповідача лист з вимогою про зміну умов договору оренди землі від 16 березня 2007 року (а. с. 20).
З довідки, виданої Управлінням агропромислового розвитку Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 04 лютого 2019 року за № 01-07/32 убачається, що середній розмір орендної плати по району становить на рівні 8.6 % від нормативної грошової оцінки землі (а. с. 57).
У відповідь на лист позивача ОСОБА_1 з вимогою про зміну умов договору від 16 березня 2007 року, відповідачем було надано відповідь з пропозицією укласти додаткову угоди з визначенням розміру орендної плати на рівні 8.6 % від нормативної грошової оцінки землі (а. с. 58), яка була надіслана на адресу позивача та нею отримана (а. с. 59, 60).
Також, копії письмових доказів, що надані сторонами у справі, як то протокол випробувань № 4 від 13 травня 2021 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Хустянське», акт відбору зразків ґрунту № 3 від 05 травня 2021 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Хустянське», свідоцтво про відповідність стану системи вимірювань № 100-19, видане 14 листопада 2019 року Державним підприємством «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» за результатами оцінювання агрохімічної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустянське» та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, номер інформаційної довідки 265315371 від 10 липня 2021 року, скарга ОСОБА_1 на реєстраційні дії, проведеним державним реєстратором від 05 вересня 2021 року, Висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07 жовтня 2021 року, а також наказ Міністерства юстиції України № 4424/5 від 10 грудня 2021 року судом до уваги також не приймаються, оскільки останні подані із порушенням строків для надання доказів (після закриття підготовчого засідання) та стосуються третіх осіб, які не є учасниками справи, та їх правовідносин.
Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що частинами 1, 2 та 4 статті 13 й частиною 2 статті 14 Конституції України гарантовано, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності які рівні перед законом. Право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, й власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 статті 316, стаття 328, частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 2 та 4 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону й власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Приписами статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Частиною 1 статті 638 зазначеного кодифікованого закону України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 Цивільного кодексу України.
Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України).
Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України регламентовано, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (далі Закон України «Про оренду землі»).
Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За змістом статей 18 та 20 зазначеного вище закону (в редакції, чинній на момент укладення й реєстрації спірних договорів) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та тільки після цього набирає чинності.
Як вбачається із пунктів 8 й 43 спірний договір оренди землі укладений на строк 30 років й набирає чинності після підписання сторонами та є його державної реєстрації, яка, як вбачається із матеріалів справи, була здійснена 20 квітня 2007 року .
Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки сторін за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Таким чином, строк дії вказаного договору починається не з моменту його укладення, а з моменту його державної реєстрації (20 квітня 2007 року).
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За приписами статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на час укладення договорів оренди), істотними умовами договору оренди землі поміж іншого є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; відповідальність сторін.
Положеннями статтей 30 та 31 наведеного вище Закону України визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (стаття 32 Закону України «Про оренду землі»).
У частині 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» закріплено право орендодавця вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.
Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм, дострокове розірвання договору оренди землі можливе на вимогу однієї із сторін в разі такого невиконання своїх обов`язків другою стороною, що є істотним, тобто завдає іншій стороні такої шкоди, яка унеможливлює та/або значною мірою перешкоджає досягненню нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.
Судом встановлено, що відповідно до пунктів 15, 17, 31 спірного договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка передаються в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції, умовами збереження стану об`єкта оренди дотримуватись вимог протиерозійної організації території, орендар повинен виконувати встановленні щодо земельних ділянок обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором, а також дотримуватися режиму природоохоронного використання земель.
У договорі оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що договір може бути припинений шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, а також за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню, а також інших підстав, визначених законом (пункт 38 спірного договору).
За загальним правилом, визначеним у частинах 1, 3 та 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до приписів частин 1 та 3 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 5 та 6 статті 81, частина 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування обставин, якими особа обґрунтовує свої позовні вимоги, покладається на позивача, відповідач має спростувати зазначені доводи відповідними аргументами та доказами.
Даючи оцінку доводам позивача щодо розірвання договору оренди землі, суд виходить з наступного.
На думку позивача, невиконанням умов договору з боку орендаря є погіршення стану земельної ділянки, незбереження родючості ґрунтів; незбереження стану протиерозійної організації території; порушення пункту 13 Договору в частині не перегляду орендної плати; відсутність угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі.
При цьому, даних про те, коли здійснювався відбір проб ґрунту (протоколи відібрання зразків ґрунту або протоколи випробувань) у 2010 році та 2019 році, матеріали справи не містять.
Відповідно до підпункту 3.2. Положення про Державну установу «Інститут охорони ґрунтів України» предметом діяльності Установи є підготовка експертних висновків, ініціювання та участь у розгляді судових справ щодо порушень законодавства України про пестициди і агрохімікати, погіршення якісних показників ґрунтів при здійсненні виробничої діяльності.
Установа має право готувати експертні висновки та брати участь у розгляді справ щодо порушень законодавства про пестициди і агрохімікати в галузі рослинництва, охорони та відтворення родючості ґрунтів (підпункт 7.1.17 пункту 7.1 Положення).
З урахуванням викладеного, інформація Харківської філії Державної установи «Держгрунтохорона» відображена у листі від 06 травня 2019 року за № 158-19/02/140 не є висновком експерта, у тому числі в розумінні Закону України «Про судову експертизу», оскільки Харківська філія Державної установи «Держгрунтохорона» хоча і має відповідно до Положення право на підготовку експертних висновків щодо погіршення якісних показників ґрунтів при здійсненні виробничої діяльності, але вказана інформація не відповідає іншим вимогам закону.
Так, підпунктом 3.4. Розділу ІІІ «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі Інструкція) вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків. Об`єкти дослідження надсилаються в експертну установу (експертові) в упаковці, яка забезпечує їх збереження, та засвідчуються особою у передбаченому законодавством порядку.
Відповідно до підпункту 4.14. Розділу ІV наведеної вище Інструкції висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).
У вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, перелік об`єктів, що підлягають дослідженню, та зразків (у разі надходження), дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії; попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України тощо.
Крім того, суд зазначає, що наданий позивачами висновок Харківської філії Державної установи «Держгрунтохорона» за результатами лабораторного обстеження показників якості ґрунтів та порівняльного аналізу матеріалів агрономічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 27 вересня 2019 року за № 158-19/01/272 (а. с. 101 103), є неналежним доказом у даній справі, оскільки містять дані про результати проведених досліджень земельних ділянок, які не належать позивачу по справі та не стосуються змісту заявлених позовних вимог.
Під час судового розгляду справи, сторони з клопотанням про призначення судової еколого-ґрунтознавчої, судової еколого-агрохімічної або інших подібних експертиз, до суду не зверталися.
Відповідно до пункту 1.2 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 жовтня 2011 року № 536 (далі Порядок), агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки це документ, що містить дані щодо агрохімічної характеристики ґрунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого наведена у додатку до цього Порядку.
Згідно з пунктом 1.5 Порядку агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років і є обов`язковою для всіх землевласників та землекористувачів.
Указаним порядком передбачена можливість виготовлення агрохімічних паспортів як на поле, так і на окрему земельну ділянку.
Агрохімічний паспорт земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Агрохімічні паспорти фіксують початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами у розумінні статтей 77 80 Цивільного процесуального кодексу України та не можуть свідчити про погіршення стану ґрунту земельних ділянок, належних позивачу.
Виходячи з того, що належних та допустимих доказів того, що відповідач не раціонально використовував земельну ділянку позивача, порушував режим використання земельної ділянки, що призвело до пошкодження об`єкта оренди, а саме, погіршення стану родючості ґрунту, не дотримання екологічної безпеки землекористування, матеріали справи не містять, то й відсутні правові підстави, передбачені Законом України «Про оренду землі», для розірвання договору оренди.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 Податкового кодексу України).
Положеннями статті 288.5 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
За приписами статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
З усіх наведених вище положень Податкового кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Податковий кодексу України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 916/3236/16 та від 01 жовтня 2018 року у справі № 916/3233/16.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
В даній страві позивачем не заперечувався факт виконання умов договору щодо виплати орендної плати з боку відповідача.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
Окрім цього, у відповідь на лист позивача з вимогою про зміну умов договору від 16 березня 2007 року, відповідачем було надано відповідь з пропозицією укласти додаткову угоду з визначенням розміру орендної плати на рівні 8.6 % від нормативної грошової оцінки землі, яке було надіслано на адресу позивача та нею отримано, але від подальшого досудового врегулювання спору ОСОБА_1 відмовилась, а тому підстав стверджувати про істотні порушення умов договору з боку відповідача в частині не перегляду орендної плати передумов не має.
Таким чином, доводи позивача щодо погіршення стану земельної ділянки, незбереження родючості ґрунтів; незбереження стану протиерозійної організації території; порушення пункту 13 Договору оренди в частині не перегляду орендної плати; відсутність угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі спростовуються зібраними матеріалами справи.
З огляду на вказане, в силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Суд наголошує, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частини 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно з частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частинами 2 та 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 вищенаведеної норми процесуального Закону України).
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Також слід відмітити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, оскільки сторона позивача, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.
Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які посилається позивач та її представник, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки у зв`язку із істотними порушеннями умов договору відповідачем.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі слід відмовити.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1 5, 7, 10 13, 17 19, 76 83, 89, 128 131, 133, 137, 141, 211, 214, 223, 235, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди землі відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса місця проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сільськогосподарське приватне акціонерне товариства «Охоче», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00852973, адреса місцезнаходження: Харківська область, Красноградський (колишній Нововодолазький) район, село Охоче, вулиця Польова, будинок № 3.

Повний текст рішення складений та підписаний 17 жовтня 2023 року з урахуванням приписів частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Т. М. Трояновська