ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1328/23 Справа № 205/3752/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк"(надалі АТ КБ "ПриватБанк") звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором зі спадкоємця, з підстав того, що 15 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за яким на ім`я ОСОБА_2 банком відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом, який згодом збільшено до 6600 грн., та надано в користування кредитну картку, однак ОСОБА_2 свої зобов`язання з повернення кредитних коштів з нарахованими відсотками належним чином не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, станом на день його смерті за вказаним кредитним договором існувала заборгованість у сумі 6266,80 грн., що є заборгованістю за основним зобов`язанням по кредиту, та нарахованими відсотками і пенею. Спадкоємцем боржника є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом отримання свідоцтва про спадщину, тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача, як спадкоємця померлого боржника, оскільки він успадкував зобов`язання за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2013 року у вигляді заборгованості по кредиту /а.с.5-9/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з підстав недоведеності наявності та об`єму спадкового майна у спадкоємця, в рамках вартості якого останній мав би нести відповідальність перед кредитором/а.с.80-82/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанкподало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно відповіді Другої маріупольської державної нотаріальної контори відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого боржника ОСОБА_2 , який отримав свідоцтво про спадщину у вигляді легкового автомобіля /а.с.86-90/.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на підставі анкети-заяви б/н було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості, а позичальник зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 16-17).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2020 року становила 6266,80 грн., з яких: 6212,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 43,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11,12 грн. - нарахована пеня (а.с. 12-13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 квітня 2014 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56).

19 травня 2014 року Банк направив претензію кредитора до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 58), однак заборгованість відповідачем, як спадкоємцем ОСОБА_2 , не погашена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю позивачем наявності та об`єму спадкового майна у спадкоємця, з чим колегія суддів не погоджується

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Судом першої інстанції зазначено, що наведені вище норми Закону, належним відповідачем у справі за позовом кредитора спадкодавця про стягнення заборгованості за кредитним договором є спадкоємець, який прийняв спадщину, а обов`язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця обмежений вартістю майна, одержаного у спадщину, і залежить від розміру його частки у спадщині, з чим погоджується і колегія суддів.

Однак судом першої інстанції не надано оцінку відомостям нотаріальної контори, згідно з якими відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та його ім`я видане свідоцтво про право на спадщину за законом 10 серпня 2020 року за реєстром №4-193 на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 210700-20, тип легковий седан, випуску 2009 року, реєстраційний номер № НОМЕР_2 , що прямо вказує на те, що відповідач, в силу ст.1268 ЦК України, є спадкоємцем всіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцю на момент його смерті, а питання визнання спадкоємців такими, що прийняли спадщину додатковому підтверджуванню рішенням суду не потребує.

Разом з цим, колегія зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано наявність у відповідача, в силу ч.1 ст. 1282 ЦК України, зобов`язання перед позивачем за кредитним договором від 15 листопада 2013 року, яке виникло внаслідок отримання ним спадкового майна, докази чого є в матеріалах справи, як і не було з`ясовано дійсного розміру заборгованості за цим кредитним договором порівняно до вартості отриманого відповідачем спадкового майна та меж відповідальності відповідача перед позивачем за боргом спадкодавця, враховуючи ще і те, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, а не позивач.

Згідно ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17 (провадження № 61-5042св21), зазначено, що "при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15-ц (провадження № 14-99цс21) зроблено висновок, що "відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог. Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, шляхом визнання на нього права власності за кредитором, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі".

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, (провадження № 61-25487св18), зазначено, що, "враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача".

Вирішуючи спір, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договорами позики), факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника, своєчасне звернення кредиторів до спадкоємців, наявність спадкового майна у вигляді земельних ділянок, суд апеляційної інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, та зробив передчасного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спадкового майна, його вартості.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від17 серпня 2022 року у справі 756/6174/16-ц та у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21.

У даній справі колегією суддів встановлено порушення прав позивача у зв`язку із непогашеною заборгованістю боржником ОСОБА_2 за кредитним договором від 15 листопада 2013 року, факт прийняття спадкоємцем ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі, що судом першої інстанції не було досліджено та не здійснено жодного висновку з цих питань, як і не було досліджено дотримання позивачем строків, встановлених положеннями ст. 1281 ЦК України, щодо своєчасного звернення до спадкоємця.

При цьому колегією суддів встановлено, що позивачем АТ КБ Приватбанк порушений встановлений ч.2 ст. 1281 ЦК України строк, який є присічним, внаслідок чого останній втратив право звернення з цими вимогами до спадкоємця.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого позивач, як кредитор, звернувся до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори 19 травня 2014 року, що підтверджується претензією кредитора, поданою в порядку ст. 1281 ЦК України, відповіді на яку матеріали справи не міститься(а.с.58).

Позивач вдруге подав аналогічну претензію кредитора до нотаріальної контори, яка датована 21 серпня 2018 року, що встановлено з відповіді Другої Маріупольської державної нотаріальної контори від 10 серпня 2020 року щодо отримання ОСОБА_1 свідоцтва про спадщину із зазначенням спадкового майна, яке успадковане останнім(а.с.59), яку позивач отримав 29 вересня 2020 року, що підтверджується печаткою АТ КБ Привабанк вхідної кореспонденції, при цьому, звернувся до суду з вимогами у цій справі лише 28 червня 2022 року, тоді як ч.2 ст. 1281 ЦК України, встановлено шестимісячний строк звернення з такими вимогами до спадкоємця з дня отримання останнім свідоцтва про спадщину.

Тобто позивач повинен був за цими обставинами звернутися до суду з вимогами до спадкоємця не пізніше 29 березня 2021 року за вимогами ч.3 ст. 1281 ЦК України.

Разом з цим вимоги ч.3 ст. 1281 ЦК України, в редакції станом до 03 липня 2018 року, містять іншу умову для можливості реалізації кредитора свого права на звернення до суду з вимогами до спадкоємця, де зазначено про право кредитора пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Колегією суддів застосовується зазначена норма матеріального права в цій редакції з огляду на те, що настання строку вимоги у кредитора також відбулось щонайменше із закінченням терміну дії картки № НОМЕР_3 , виданої на ім`я позичальника ОСОБА_2 15 листопада 2013 року, тобто в день укладення кредитного договору з позивачем, що співпадає і з номером картки, на яку 15 листопада 2013 року встановлювався кредитний ліміт у 6600 грн. та номер якої також зазначений і у виписці з рахунку з початковим лімітом 6600 грн.(а.с.14,15,54).

Так, за умовами ч.3 ст. 1281 ЦК України в редакції до 03 липня 2018 року, строк дії картки закінчився у липні 2017 року, з огляду на що у кредитора був рік для подачі позову до спадкоємця, тобто до липня 2018 року.

Враховуючи, що позивач не скористався своїм правом як станом на момент закінчення терміну дії картки на подання протягом року цього позову, так і не скористався ним і протягом шестимісячного строку, встановленому ч.ч.2,3 ст. 1281 ЦК України в редакції чинній на момент отримання підтвердження про спадкоємця померлого ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явивши цей позов лише у червні 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про пропуск позивачем строку, встановленого ч.ч.2,3 ст. 1281 ЦК України, внаслідок чого позивач є таким, що позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами, пред`явленими до спадкоємця ОСОБА_2 - відповідача у справі ОСОБА_1 , що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк.

За наведених обставин, колегія суддів змінює підстави відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк, що за вимогами ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення першої інстанції в частині обґрунтування відмови.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк колегія суддів відзначає, що апелянт, вірно зазначивши про його порушене право, жодним чином не зазначив чіткого моменту коли саме дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 та не навів аргументів щодо строку звернення з цим позовом до суду.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Також доводи апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зводяться до переоцінки доказів, які досліджені судом першої інстанції, та до незгоди з рішенням суду.

Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в не достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини даної справи, не перевірив доводи позивача у відношенні з наданими ним матеріалами позову, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, хоча і дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак зовсім з інших підстав, тому належить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні вимог в повному обсязі.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта