справа № 489/951/23
провадження №2/489/933/23
06 листопада 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Єлишевої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,
У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом після уточнення якого остаточно просив визнати за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що на підставі договору міни від 15.07.1998 № 526/2 позивач, його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала відповідачам.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина ОСОБА_5 , після смерті яких відкрилася спадщина у вигляд невизначеної частки у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру.
24.02.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М. із заявами про відкриття спадщини, але в оформленні спадщини було відмовлено через відсутність нотаріального посвідчення договору на підставі якого набуте нерухоме майно та не визначення часток між співвласниками.
Посилаючись на наведене позивач звернувся до суду за захистом свого права.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 15.03.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано від приватного нотаріуса спадкові справи, заведені після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Ухвалю суду від 13.06.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог.
Ухвалою суду 13.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 06.11.2023, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Позивач у заяві від 17.10.2023 просив справу розглянути за його відсутності та позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі причину неявки в судове засідання не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.
Із матеріалів справи встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 11.12.1987 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.03.1992.
Від шлюбу в ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 04.06.1988).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача ОСОБА_6 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.03.2022.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача ОСОБА_5 , підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 08.03.2022.
Із дослідженої судом спадкової справи № 10/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_5 прийнята позивачем фактично, оскільки на день її смерті він проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_2 . Інші спадкоємці відсутні.
Із дослідженої судом спадкової справи № 11/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_6 прийнята позивачем фактично, оскільки на день її смерті він проживав та був зареєстрований разом з дочкою за однією адресою: АДРЕСА_2 . Інші спадкоємці відсутні.
Реєстрація позивача з дочкою ОСОБА_5 станом на 28.02.2016 за однією адресою: АДРЕСА_2 підтверджується Довідкою Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Зоря» від 27.02.2023 № 35.
Згідно довідки КП «МБТІ» від 28.03.2023 № 219 за матеріалами інвентаризаційної справи БТІ станом на 28.12.2012 за адресою: АДРЕСА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договору № 526/2 від 15.07.1998, укладеного на Українській біржі нерухомості, зареєстрованого БТІ 15.07.1998.
Відповідно до постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2023 №№ 48/02-31, 49/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті дружини та доньки, так як укладений на товарній біржі договір нотаріально не посвідчений, а тому не може бути прийнятий нотаріусом без рішення суду про визнання договору дійним, а також не визначання часток співвласників у спільному майні.
Правове обґрунтування та мотиви суду
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Договір міни, на підставі якого позивач та його члени сім`ї набули у спільну власність квартиру, укладено 15.07.1998, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Таким чином, на момент набуття позивачем та його членами його сім`ї права власності на квартиру договір міни не був нотаріально посвідчений, що на теперішній час перешкоджає позивачу оформити спадкові права на квартиру.
Встановлено, що інші співвласники (члени сім`ї позивача) померли і за життя питання щодо визначення часток у спільному майні ними не вирішувалося, що також перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав на квартиру.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Судом встановлено, що квартиру позивач та його члени сім`ї набули в спільну власність без визначення часток. Таким чином, їх частки у спільній власності на квартиру вважаються рівними, по 1/3 кожного, оскільки іншого судом не встановлено.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті дочки і дружини та позбавлений права оформити спадкові права на квартиру з наведених вище підстав.
Враховуючи наведене та встановлені обставини, зокрема те, що оформлення спадкових прав позивача на квартиру неможливе в досудовому порядку через відсутність нотаріального посвідчення біржового договору на підставі якого позивач та його членами сім`ї набули у спільну власність квартиру, а також не здійснення за життя членів сім`ї позивача поділу квартири (визначення часток), що на теперішній час неможливе та перешкоджає позивачу оформити спадкові права на квартиру в досудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.
Так як позивач вимог про розподіл судових витрат не заявляв, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 13 ЦПК України, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-26, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_5 ;
відповідач: ОСОБА_4 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_5 ;
відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 .
Повний текст судового рішення складено 06.11.2023
Суддя І.В.Коваленко