Номер справи 220/219/22
Номер провадження № 2/220/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретарів Черняєвої С.П., Сєрбіної І.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Васильєва П.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики № 24/01/20-06 від 24 січня 2020 року, що становить 334 591 грн. 15 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07.02.2022 року еквівалентно 11 823 доларам США, з яких 118 230 грн. 25 коп. - сума основного боргу та 216 360 грн. 90 коп. - сума неустойки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 січня 2020 року на підставі договору позики № 24/01/20-06 від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 отримала від нього в борг 147 923,00 грн., що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.01.2020 року є еквівалентом 6 050 доларів США. Повернути вказані грошові кошти відповідач зобов`язалась не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення договору, тобто до 24.04.2020 року згідно графіку повернення зазначеного боргу, що відображений у договорі. Згідно даного графіку відповідач повинен був повертати борг наступними частинами: до 24 лютого 2020 року включно 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США; до 24 березня 2020 року включно 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США; до 24 квітня 2020 року включно залишок боргу, тобто 130 808,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 5 350 доларів США. Також, на підтвердження факту отримання коштів 24 січня 2020 року відповідачем власноруч було складено боргову розписку з зазначенням фактів отримання нею грошів в борг. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики муж ним та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу від 24 січня 2020 року.

Станом на час звернення до суду відповідач частково виконала свої боргові зобов`язання, передбачені Договором позики, та повернула 24 лютого 2020 року - 8578 грн. 50 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 350 доларів США, 31 березня 2020 року - 9817 грн. 50 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 350 доларів США, 30 травня 2020 року - 10820 грн. 00 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 400 доларів США, 03 лютого 2021 року - 477 грн. 70 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 17 доларів США, а всього 29 693 грн. 70 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 1117 доларів США. Таким чином, сума основного боргу складає 118230 грн. 25 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 04.02.2022 року складає 4156 доларів США.

Відповідно до вимог п. 10 Договору позики за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Кількість прострочених днів складає 183 дні за період з 24 квітня 2020 року по 24 жовтня 2022 року. Таким чином, загальна сума неустойки складає 183 х 1182,30 = 216360,90 грн., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07.02.2022 р. дорівнює еквіваленту 7645 доларів США.

Зазначив, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором позики, чим порушив умови договору. На його звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить направлена вимога про повернення боргу за розпискою відповідачеві, на яку жодним чином відповідач не відреагував. Зазначене змушує його звернутись до суду.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 лютого 2022 р.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року та 24.08.2022 року задоволено клопотання позивача та представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 29.08.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 . Задоволено клопотання про витребування у позивача ОСОБА_1 оригіналу договору позики № 24/01/20-06 від 24.01.2020 року.

Ухвалою суду від 29.08.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді.

14.09.2022 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 26.09.2022 року за клопотанням представника відповідача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 24.11.2022 року в зв`язку з вирішенням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, зокрема, вільних, умовно вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 поновлено провадження по справі. Визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи, в тому числі з метою відібрання зразків підпису та почерку.

11.01.2023 року до суду надійшло повідомлення експерта від 22.12.2022 р. про неможливість надання висновку в зв`язку з незадоволенням клопотання експерта та не оплатою рахунку вартості експертизи.

Ухвалою суду від 12.01.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає неповажними причини неявки відповідача в судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 дійсно укладала договір позики з позивачем, проте в іншій редакції, ніж було надано суду, і які в ньому були умови йому не відомо. Не оспорював факт часткового виконання договору, проте коли і в якому розмірі, йому також не відомо. Зазначив, що розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу, а тому просив зменшити її розмір до 1 грн., оскільки пункт 10 договору суперечить принципам розумності та добросовісності, встановлюючи вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Також зазначив, що позивач систематично надає грошові кошти в якості позики фізичним особам, хоча така діяльність передбачає її здійснення тільки юридичною особою після отримання відповідної ліцензії. Тому вважає спірний договір позики нікчемним і просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Просив застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 24.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики № 24/01/20-06, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 147 923,00 грн., що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.01.2020 року є еквівалентом 6050 доларів США.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору відповідач зобов`язалася повернути вказані кошти не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення договору, тобто до 24.04.2020 року.

Відповідно до п.5 договору позики повернення грошових коштів повинно здійснюватись відповідно до узгодженого сторонами графіку. Так, відповідач повинна була повертати борг наступними частинами:

- до 24 лютого 2020 року включно - 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США;

- до 24 березня 2020 року включно - 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США;

- до 24 квітня 2020 року включно - 130808,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 5350 доларів США.

На підтвердження факту отримання грошових коштів 24.01.2020 року відповідачем ОСОБА_2 було власноруч складено розписку про отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 147923,00 грн. з зобов`язанням їх повернення у строк до 24.04.2020 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за договором позики сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 24 січня 2020 року.

Оспорюючи умови договору позики, посилаючись на отримання позики на інших, ніж зазначено у ньому, умовах, представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та сприяння відповідачу у здобутті інших доказів по справі, судом було задоволено. Проте, відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, ухилилася від проведення експертизи, не зважаючи на роз`яснення їй наслідків такого ухилення в ухвалі суду від 26.09.2022 року. Так, з метою виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, ухвалою суду від 24.11.2022 року була визнана обов`язковою явка відповідача в судове засідання, в тому числі для відібрання вільних, умовно вільних та експериментальних зразків підпису та почерку. При цьому судом вдруге було роз`яснено відповідачу наслідки ухилення від подання експерту необхідних матеріалів. З метою виконання клопотання експерта судом призначались судові засідання на 06.12.2022 р. та 22.12.2022 р., в які відповідач не з`явилась. Причини неявки в судове засідання 06.12.2022 року не повідомила. 20.12.2022 року відповідачем засобами поштового зв`язку направлено до суду заяву про долучення для проведення експертизи документів, а саме: оригіналів додаткової угоди від 21.05.2020 р. до договору оренди від 09.04.2019 р., аркушу з реквізитами сторін, експериментальні зразки підпису на 5 аркушах, акт приймання-передачі в оренду нежитлового приміщення від 21.05.2020 р., а також висновок ЛКК від 15.12.2022 року, відповідно до якого відповідачу призначено планове хірургічне втручання з подальшим курсом реабілітації. Плановий період лікування у стаціонарному режимі з 19.12.2022 р. по 09.01.2023 р. Оцінюючи дану причину неявки, суд зазначає, що зазначене хірургічне втручання не є екстреним або терміновим, а отже таким, що не могло бути відкладено, враховуючи зацікавленість відповідача у проведенні експертизи та необхідність виконання клопотання експерта, про що відповідачу було відомо. Проте, в судове засідання 12.01.2023 р. відповідач знов не з`явилась, не повідомивши причини неявки. Враховуючи процесуальну поведінку відповідача, чий представник був ініціатором призначення експертизи, суд доходить висновку, що відповідач умисно ухиляється від подання експерту необхідних матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Суд також враховує, що представник відповідача є адвокатом, а отже, повинен бути обізнаним та мав роз`яснити відповідачу, що її явка при вчиненні процесуальної дії щодо відібрання зразків підпису та почерку є обов`язковою.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, вважає наданий позивачем договір позики належним та допустимим доказом отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів на умовах, зазначених у ньому. Договір позики в іншій редакції, на що посилається представник відповідача, суду не надано.

Як зазначив позивач, станом на час звернення до суду відповідач частково виконала свої боргові зобов`язання за договором позики, та повернула 29 693 грн. 70 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 1117 доларів США. Таким чином, сума заборгованості за договором позики складає 118229 грн. 30 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 04.02.2022 року складає 4156 доларів США. Доказів іншого відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідач добровільно не повернула суму позики, вона підлягає стягненню у примусовому порядку.

Представником відповідача заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач звернувся з даним позовом в межах трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою позики підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідача про нікчемність договору позики суд вважає безпідставними. Передача грошових коштів за договором позики, на відміну від кредитного договору, стороною у якому є банк або інша фінансова установа, не передбачає отримання ліцензії.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 10 Договору позики за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно розрахунків позивача, кількість прострочених днів за період з 24 квітня 2020 року по 24 жовтня 2022 року складає 183 дні. Таким чином, загальна сума неустойки складає 216360,90 грн. (183 х 1182,30), що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07.02.2022 р. еквівалентно складає 7 645 доларам США.

Оскільки судом встановлено, що відповідач порушила умови договору позики та графік повернення боргу, вона повинна нести відповідальність за несвоєчасне повернення позики відповідно до п. 10 договору позики. Суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим, оскільки договором позики визначений строк виконання, а саме 24.04.2020 року, перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення неустойки розпочався 25.04.2020 р. і закінчився 25.04.2021 р.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 10.02.2022 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині пред`явлено поза межами строку позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки за договором позики подано із спливом позовної давності та позивачем не наведено жодної причини поважності пропуску відповідного строку, а також доказів переривання строку позовної давності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку із спливом позовної давності.

При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору в розмірі 3345,91 грн., а суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 1182,44 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 24/01/20-06 від 24.01.2020 року в розмірі 118229 (сто вісімнадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 30 коп., що станом на 04.02.2022 р. є еквівалентом 4156 доларів США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1182,44 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 16.01.2023 р.

Суддя О.М. Якішина