УХВАЛА

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 202/5535/21

провадження № 61-14925ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, яке є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати ПрВТ «Дніпрометиз»: 1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; 2) надати йому копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30 жовтня 1995 року, № 137 від 30 квітня 1996 року, № 108 від 30 квітня 1997 року, № 208 від 01 серпня 2000 року, № 246 від 02 жовтня 2000 року, № 272 від 02 листопада 2000 року; 3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 07 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 07 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 07 квітня 1995 року із 07 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року - дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58; 6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 07 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472; 7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року; 8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1; 9) встановити вину відповідача, який не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог пункту 35 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, не виконує свої зобов`язання щодо видачі працівникові на його вимогу довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати відповідно до статті 49 КЗпП України; 10) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 240 000,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року, яку залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1 було закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 16 жовтня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Дніпровським апеляційним судом прийнято постанову 19 липня 2023 року, дата складення повного тексту якої відсутня, тобто останнім днем касаційного оскарження даної постанови є 18 серпня 2023 року.

Заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 16 жовтня 2023 року, що вбачається із штемпеля на поштовому конверті, який зданий до відділення Укрпошти, тобто з пропуском строку, встановленого

статтею 390 ЦПК України.

Із заявою чи клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 не звертався. Можливість вирішення цього питання при відсутності заяви про поновлення строку, за власною ініціативою суду, законом не передбачено.

Згідно з пунктом другим частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, заявник має право надіслати на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року із зазначенням підстав для поновлення такого строку та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником не додано до касаційної скарги документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі та поданому разом з нею клопотанні заявник просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на відсутність у нього доходу за попередній календарний рік, згідно із довідкою форми ОК - 5 Пенсійного фонду України. Також заявник посилається на пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки предметом позову є зобов`язання відповідача вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача, а не відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Наведені заявником доводи та надані докази не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, оскільки з наданих з доказів не можливо повністю встановити його майновий стан.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Враховуючи вимоги касаційної скарги та те, що позивач звернувся до суду першої інстанції у вересні 2021 року, предметом позову в даній справі є вимоги немайнового характеру (зобов`язання вчинити дії) та вимоги майнового характеру (відшкодування моральної шкоди).

Отже, заявник за подання касаційної скарги в частині немайнових вимог має сплатити судовий збір у розмірі 1 816,00 грн (((2 270,00 грн х 0,4) х 200 %).

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що сума майнових вимог становить 240 000,00 грн, тому в цій частині вимог судовий збір підлягає сплаті в розмірі 4 800,00 грн ((240 000,00 х 1%) х 200 %).

Ураховуючи викладене, що заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 6 616,00 грн (1 816,00 грн + 4 800,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Проте, вищезазначених вимог заявник не виконав та надав лише одну копію касаційної скарги.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої

статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду одну копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею

392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині наведення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження заявнику буде відмовлено у відкритті касаційного провадження, а в разі невиконання вимог іншої частини даної ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська