ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8474/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Гусак О.С., вивчивши матеріали позовної заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва про визнання недійсними та скасування рішень та статуту ЖБК «ІЗУМРУД-3»,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва про визнання недійсними та скасування рішень та статуту ЖБК «ІЗУМРУД-3».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано судді Гусак О.С.

У позовній заяві позивач просить визнати недійсним та скасувати з моменту прийняття:

- рішення щодо затвердження редакції статуту, оформлене Протоколом № 4 загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва від 13 грудня 2016 року;

- рішення щодо створення спеціального фонду для виконання заходів, пов`язаних із витрачанням коштів, оформлене Протоколом № 17/1 загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва від 17 травня 2018 року:

- статут житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва від 13 грудня 2016 року в редакції 2016 року в частині посилання на інших власників квартир та/або нежитлових приміщень в будинках кооперативу в пунктах статуту № 1.6,3.4, п. 3 ч.4.4 та 9.4;

- стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя дійшла до наступного висновку.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у тому числі щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, розглядають господарські суди.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Таким чином, стороною у господарському процесі може бути і фізична особа, яка не є підприємцем.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена у ст. 20 ГПК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ст. 94 ГК України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

Згідно з правилами статті 101 Господарського кодексу України управління виробничим кооперативом здійснюється на основі самоврядування, гласності, участі його членів у вирішенні питань діяльності кооперативу. Вищим органом управління виробничого кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина 1 статті 98, частина 1 статті 99 ЦК України).

Мета та види діяльності житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» визначено у статуті, які просять скасувати співвласники квартир.

Рішеннями загальних зборів, які просять скасувати позивачі, вирішувались питання, які стосуються діяльності та управління юридичною особою ЖБК «ІЗУМРУД-3».

Позивачі посилаються на те, що вони не є членами ЖБК «ІЗУМРУД-3», спір виник між ними, як фізичними особами - співвласниками квартир та ЖБК - юридичною особою, тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, ураховуючи характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог, того, що позивачі є власниками квартир у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту їх прав як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушених, на їх думку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Даний висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 754/9413/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановлюється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

За змістом ст. 186 ЦПК України, до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлені вимоги, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, із аналогічними вимогами, позивачі як співвласники квартир вже зверталися до Дарницького районного суду міста Києва, і ухвалою судді від 11 жовтня 2023 року у відкритті провадження у справі їм вже було відмовлено, та роз`яснено, що заявлені вимоги, підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. Разом з тим, позивачам було роз`яснено порядок та строк оскарження вказаної ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 186, 353-355 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «ІЗУМРУД-3» Дарницького району м. Києва про визнання недійсними та скасування рішень та статуту ЖБК «ІЗУМРУД-3 відмовити.

Роз`яснити, позивачам їх право в порядку господарського судочинства звернутись з позовом до належного суду.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя О.С. Гусак