БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/3162/23, cправа № 361/4697/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«31» серпня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шмаров Олексій Валерійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від

15 травня 2020 року у розмірі 61 424 грн. 25 коп., що складається з основного боргу у розмірі 27 662 грн. 00 коп., пені у розмірі 27 662 грн. 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 4 833 грн. 86 коп. та 3 відсотків річних у розмірі 1 266 грн. 39 коп., а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначається, що 15 травня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав грошову суму у розмірі 27 662 грн. 00 коп. із зобов`язанням повернути суму боргу до 15 серпня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів відповідач ОСОБА_2 написав розписку. В обумовлені договором строки відповідач суму позики не повернув. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 31 серпня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення додаткового рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Поважності причин неявки суду не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2020 року між сторонами у даній справі укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг в якості позики від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27 662 грн. 00 коп., які зобов`язався повернути у повному обсязі своєчасно до 15 серпня 2020 року.

Відповідно до умов договору позики у разі недотримання зобов`язання щодо повернення позики позичальник зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення.

Факт отримання коштів у борг підтверджується розпискою від 15 травня 2020 року зі змісту якої можливо установити, що відбулася безпосередня передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 15 серпня 2020 року не виконав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті

1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При розгляді даної справи встановлено, що у травні 2020 року ОСОБА_2 написав боргову розписку про отримання коштів у розмірі 27 662 грн. 00 коп.

Подана на підтвердження укладення між сторонами договору позики розписка містить необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату її складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України.

У рахунок стягнення пені за договором позики, позивачем заявлено суму 27 662 грн.

00 коп., що відповідає сумі основного боргу. Зменшення позивачем пені до суми основного боргу відповідає засадам розумності та справедливості.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, а також той факт, що у визначений договором строк, відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору позики, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики, що складається із заборгованості за договором позики у розмірі 27 662 грн. 00 коп. пені у розмірі 27 662 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 833 грн. 86 коп. та 3 % річних у розмірі 1 265 грн. 53 коп. (судом проведено користування розрахунку 3 % річних).

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 травня 2020 року в розмірі 27 662 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят два) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) грн. 86 коп., три відсотки річних у розмірі 1 265 (одна тисяча двісті шістдесят п`ять) грн. 53 коп., пеню у розмірі 27 662 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят два) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Сторони справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин