У Х В А Л А

21 липня 2023 року

м. Київ

справа № 464/5685/19

провадження № 61-7641ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь у відшкодування моральної шкоди 1 267 548,00 грн, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

Позов обґрунтований тим, що 12 грудня 2016 року відповідно до статті 214 КПК України ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365, 366, 367, 382 КК України, вчинених слідчим прокуратури Харківської області Поповим Д. В. Ці відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин внесено не було.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року зобов`язано посадову особу Генеральної прокуратури України внести відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 12 грудня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У порушення вимог КПК України відповідач 03 грудня 2017 року вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 364 КК України. 27 квітня 2017 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. Ця постанова позивачу не направлена.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. від 27 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження за № 0000303.

У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи. 18 травня 2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

25 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. від 18 травня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000303. У цьому рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. 24 липня 2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

30 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 24 липня 2018 року про закриття кримінального провадження за № 0000303. У цій ухвалі зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи.

20 лютого 2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова 09 квітня 2019 року скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження за № 0000303. У цьому рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи.

20 травня 2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

27 червня 2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження за № 0000303. У цьому рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всі обставин справи, постанова винесена формально. Позивач зазначає, що відповідач, не зважаючи на ухвали слідчих суддів, його клопотання, докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність та не проводить досудове розслідування у розумні строки, що завдає йому моральні страждання.

Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу як потерпілому моральну шкоду, а саме: позивач не міг реалізувати право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, у зв`язку з чим він був вимушений докладати додаткових зусиль для поновлення права на розгляд вказаної заяви в порядку, встановленому КПК України, та звертатися до суду за захистом своїх прав; права позивачає порушеними і не поновленими; досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого; позивач як інвалід 2 групи, людина похилого віку, онкохворий повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльність відповідача, у зв`язку з чим переніс моральні страждання; порушено психологічне благополуччя позивача; позивач як інвалід 2 групи вимушений був протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисно грубо порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації його звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, в особистій репутації, у власній безпеці, впевненості в собі та в майбутньому, у недоторканості його невід`ємних прав і свобод, у психологічному дискомфорті та почуття несправедливості, що призвело до неможливості задовольнити актуальні для позивача потреби в благополуччі сім`ї, відчутті гідності, соціальної і правової захищеності і вимагає для останнього докладання значних і додаткових зусиль для організації свого життя; шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності відповідача позивач був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя. Позивач вказує, що закон зобов`язує відповідача дотримуватися встановлених правил, за невиконання яких настає відповідальність щодо громадянина, передбачених у вигляді компенсації за спричинення моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 23, 1174 ЦК України, доведено факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведення комплексу дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України щодо розкриття злочину, зокрема, відповідачем неодноразово приймалися процесуальні рішення про закриття кримінального провадження, без проведення необхідної перевірки доводів заявника, які надалі скасовані судом.

Внаслідок довготривалого невирішення заяви ОСОБА_1 позивач зазнав моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення до суду з заявами про усунення перешкод, як потерпілого від кримінального правопорушення, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Проте суд не погодився із заявленим позивачем ОСОБА_1 розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність є надмірним відшкодуванням.

Суд врахував той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1 267 548,00 грн, а тому визнав за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, та розумності стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, понесені Харківською обласною прокуратурою та Державною казначейською службою України у розмірі 56,76 грн кожним компенсувати за рахунок держави.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 до слідчих суддів зі скаргами на дії слідчих, зокрема щодо скасування постанов про закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію, передбаченого КПК України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокуратури Харківської області (на сьогодні Харківської обласної прокуратури).

Сам факт скасування постанови слідчого ухвалою слідчого судді не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчими суддями, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені, в передбаченому КПК України порядку, або зобов`язання слідчих прокуратури вчинити певні дії не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвалами слідчих суддів не встановлено неправомірних або незаконних дій службових осіб прокуратури, оскільки всі постанови про закриття кримінального провадження скасовані з посиланням на неповноту розслідування.

Отже, позивач не довів протиправність дій службових осіб прокуратури Харківської області (на сьогодні Харківської обласної прокуратури), внаслідок яких йому завдана моральна шкода. Також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями органу прокуратури та завданою шкодою, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що 03 лютого 2017 року Генеральною прокуратурою України розпочато кримінальне провадження за № 0000303 за частиною першою статті 364 КК України.

На підставі частини сьомої статті 214 та частини першої статті 218 КПК України кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування скеровано до прокуратури Харківської області.

27 квітня 2017 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

28 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. від 27 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000303.

18 травня 2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. кримінальне провадження № 0000303 закрито.

25 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С. В. від 18 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000303.

24 липня 2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В. кримінальне провадження № 0000303 закрито.

30 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 24 липня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000303.

20 лютого 2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. кримінальне провадження № 0000303 закрито.

09 квітня 2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. від 20 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000303.

20.05.2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито (а.с. 16-20).

27 червня 2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р. М. від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000303.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу та підстави оскарження

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі просить поновити строк на оскарження, обґрунтовуючи тим, що з початком повномаштабної війни ОСОБА_1 виїхав за межі Харківської області та повернувся з-за кордону 04 квітня 2023 року, тому позбавлений був можливості подати касаційну скаргу вчасно, внаслідок обставин непереборної сили.

На підтвердження поважності пропуску строку на оскарження заявник надав копію паспорта та довідку про перетин кордону.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оцінивши наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обставини, та надані докази на підтвердження таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про його поновлення, тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, провадження № 6-766св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, провадження № 61-9220св20, від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18, провадження № 61-20543св19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, провадження № 61-3288св19, від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17, провадження № 61-48237св18, від 26 квітня 2021 року у справі № 754/10071/17, провадження № 61-16601св19, від 06 липня 2021 року у справі № 638/8278/19, провадження № 61-7002св20, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, провадження № 61-1452св21, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, провадження № 61-9384св21, від 23 лютого 2022 року у справі № 646/5368/19, провадження № 61-15330св21, від16 листопада 2022 року у справі № 61-13047св21.

Заявник зазначає, що обґрунтовує наявність шкоди не самим фактом скасування постанов слідчого, а систематичним прийняттям слідчим рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки його заяви про злочин, що призвело до надмірної тривалості досудового розслідування.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Предметом спору є відшкодування моральної шкоди, завданої слідчим прокуратури шляхом прийняття незаконних рішень та протиправною тривалою бездіяльністю під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках завдання шкоди цими органами підлягає застосуванню частина шоста цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 1176 ЦК України.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення завдання такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

Суд апеляційної інстанції встановив, що немає доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) прокуратури Харківської області та шкодою, яка, за твердженням позивача, йому завдана.

Незгода позивача з постановленими посадовими особами прокуратури Харківської області рішеннями, які він оскаржив в порядку, передбаченому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями ЄСПЛ від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц, провадження № 61-3057св21.

Отже, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями слідчого під час досудового розслідування, тому обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду на які посилається ОСОБА_1 , не є підставою для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки виключно відмінність результату вирішення спору у цих справах і справі, що переглядається, не є безумовною підставою для ствердження про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на викладене підстава касаційного оскарження, зазначена ОСОБА_1 в касаційній скарзі, не підтвердилася.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Висновки

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко