Справа № 450/3505/22 Провадження № 2/450/303/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Покидько Л. Р.

представника позивач а ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Жидачек Тетяна Миколаївна до Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0, 60 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0, 35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Верхня Білка Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сілсьької ради Львівського району Львівської області, яка була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету № 175 Верхньобілківської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області; визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку, площею 1, 02 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 5179, виданого на підставі розпорядження райдержадміністрації № 271 від 28.05.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 424.

В обґрунтування позову покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою № 479 від 26.07.2021 року, де був зареєстрований один. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне померлому нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 ; право на завершення приватизації земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 60 га; земельну частку (пай), площею 1, 02 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Верхньобілківської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Спадкування майна померлого повинно здійснюватися за законом почергово. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були його діти: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заяву на прийняття спадщини не подав, в управління та/або володіння спадковим майном не вступав; ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який заяву про прийняття спадщини не подав, в управління та/або володіння спадковим майном не вступав; ОСОБА_2 , яка хоч і заяви про прийняття спадщини не подала, проте вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Вказане підтверджується тим, що ОСОБА_2 проживала разом з батьком, ОСОБА_3 , до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті батька опікувалась ним, вони вели спільне господарство та спільний побут. Надалі, після смерті ОСОБА_3 , позивачка продовжувала доглядати за вказаним будинком, який належав її батькові, а також земельними ділянками. ОСОБА_2 проводила при потребі ремонт в будинку, сплачувала комунальні послуги, обробляла земельну ділянку біля будинку, тобто фактично здійснювала оперативне управління майном померлого. Таким чином, вона вступила в управління та володіння спадковим майном, яке належало померлому, проте, оскільки зареєстрована ОСОБА_2 була за іншою адресою: АДРЕСА_2 , позивачка змушена в судовому порядку реалізувати право на спадкування. Окрім того, позивачка продовжує підтримувати спадкове майно в належному стані, займається виготовленням технічної документації на будинок, зокрема звернулась до ФОП ОСОБА_5 , для виготовлення технічного паспорта на будинок садибного типу АДРЕСА_1 . Щодо визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, то зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Верхньобілківської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 12.12.1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, що проживають на території сільської ради" вирішено передати ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 35 га і для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0, 25 га в межах села, проте ОСОБА_3 за життя розпочав, але не завершив процедуру приватизації вищезазначених земельних ділянок та не отримав правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право власності. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у виді права на завершення приватизації земельних ділянок, та ОСОБА_2 як спадкоємець вступила в управління та володіння спадковим майном, просить визнати за нею правво на завершення приватизації земельних ділянок, які були набуті її батьком, спадкодавцем ОСОБА_3 . Щодо визнання права власності на землю (середню земельну частку) вказує, що ОСОБА_3 на день смерті належало право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 02 га, яка розташована на території Верхньобілківської сільської ради, про що видано Сертифікт на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 5179, проте оскільки такий є старого зразка та втратив чинність, видача нового сертифікату спадкоємцю померлого є неможливим. На підставі наведеного, просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 1, 02 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. 31.01.2022 року від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Олефіра Р.В. надійшла відповідь вих. № 24/01-16, відповідно до якої вбачається, що з поданих документів та з результатів проведених перевірок у Спадковому реєстрі про заведені спадкові справи, ОСОБА_2 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , докази фактичного вступу ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном відсутні, у зв`язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, на підставі чого змушена звертатись до суду із даним позовом, який просить суд задоволити.

02.11.2022 року провадження у справі відкрито.

27.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав наведених у ньому, просить такий задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.09.1976 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 04.09.1976 року.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.07.1963 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народилась ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 13.08.1982 року вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 01.03.2001 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо встановлення факту прийняття спадщини, вступу у володіння та управління спадковим майном, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки № 480 від 26.07.2021 року, яка видана Старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області вбачається, що за даними погосподарського обліку Верхньобілківського старостинського округу за ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) обліковується житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 479 від 26.07.2021 року, яка видана Старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області вбачається, що за даними погосподарського обліку Верхньобілківської сільської ради ОСОБА_3 до дня своєї смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті був зареєстрований один.

Із показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що вони із померлим спадкодавцем ОСОБА_3 сусіди, і на момент його у смерті у 2001 році з ним проживала постійно його дочка ОСОБА_2 . Зазначила, що дочка дивилась за будинком та садила грядки. Додала, що син ОСОБА_9 не проживав з батьком, а сина ОСОБА_10 вона не бачила.

Із показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона є сусідкою померлого ОСОБА_3 та на момент його смерті із ним проживала лише позивачки, ОСОБА_2 . Син ОСОБА_9 та ОСОБА_10 лише приїжджали до батька, але з ним не проживали. Додала, що після смерті ОСОБА_3 у 2021 році, у будинку продовжила проживати його дочка, яка живе через дорогу від нього.

Із показів свідка ОСОБА_3 вбачається, що такий є рідним братом позивачки. Вказав, що будинок будував батько, жив з ним з народження, поки не одружився. Додав, що з батьком проживала його сестра та доглядала за ним. Вказав, що він з братом з метою прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не зверталися, все залишилось сестрі: будинок із присадибною ділянкою.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

На підставі наведеного, слід встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона вважається такою, що прийняла спадщину та вступила у володіння та управління спадковим майном.

Щодо визнання права власності на землю (середню земельну частку), суд зазначає наступне.

За час свого життя ОСОБА_3 набув права власності на земельну частку, площею 1, 02 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 5179, виданого на підставі розпорядження райдержадміністрації № 271 від 28.05.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 424.

На підставі розпорядження райдержадміністрації № 271 від 28.05.1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку на території Верхньобілківської сільської ради. Вказане підтверджується також витягом з Книги записів (реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а саме за номером 424 у Книзі записів зареєстрований за ОСОБА_3 Сертифікат серія ЛВ № 5179.

Вказане підтверджується також відповіддю Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 810 від 26.07.2022 року.

Відповідно до відповіді № 24/01-16 від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Олефіра Р.В. від 31.01.2022 року вбачається, що з поданих документів та з результатів проведених перевірок у Спадковому реєстрі про заведені спадкові справи, ОСОБА_2 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , докази фактичного вступу ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном відсутні, у зв`язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 р. (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), вказано, що якщо у вказаний в ст.549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку. Згідно з п.3.3. методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані.

Відповідно до ст. 529 ЦК України у ред. 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Зазначені обставини підтверджують той факт, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , будучи його дочкою та єдиним спадкоємцем першої черги, яка проживала без реєстрації із спадкодавцем до дня його смерті, не подала заяву про відмову від спадщини, вступила у володіння та управління спадковим майном, а тому вважається такою, що спадщину прийняла та набула у власність земельну частку, площею 1, 02 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 5179, виданого на підставі розпорядження райдержадміністрації № 271 від 28.05.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 424.

Щодо визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Разом з тим, до складу спадкового майна та спадщини, яка відкрилась після смерті батька позивача увійшло право власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 35 га і для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0, 25 га., які на підставі рішення Виконавчого комітету Верхньобілківської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 12.12.1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, що проживають на території сільської ради" було передано ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді у зв`язку із відсутністю Державного акта про право власності ОСОБА_3 встановлену на той час процедуру державної реєстрації права власності на земельні ділянки розпочав, однак не завершив.

Вказане підтверджується також відповіддю Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 810 від 26.07.2022 року, відповідно до якої вбачається, що підтверджуючі документи, на підставі яких було внесено ці записи та які засвідчують приналежність ОСОБА_3 вищевказаного майна у Верхньобілківському старостинському окрузі відсутні.

Приватизація вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 була розпочата та проводилася відповідно до порядку, встановленого чинним на момент відкриття спадщини законодавством, а саме: Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет КМУ від 26.12.1992 р.), Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10, та ЗК України 1990 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, однак за життя не встиг її завершити, а саме: не виготовлено технічної документації із землеустрою та не встановлено землевпорядними організаціями меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), не одержано у встановленому порядку державного акту на право власності на землю та не проведено його реєстрацію. Окрім того, Виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів було видано Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-У1 пункт 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України доповнено абзацом 2, яким установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 3.5 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено аналогічні правові висновки щодо визнання права спадкоємця на завершення процедури приватизації земельної ділянки та права на отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.

Відповідно до ЗУ «Про державний земельний кадастр» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», з 01.01.2013 року державні акти на право приватної власності на землю не видаються, замість нього власнику на підтвердження виникнення у громадянина речового права на земельну ділянку необхідно зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав та отримати з реєстру витяг про право власності на ділянку.

Законом України від 02.06.2015 року № 497-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» внесено зміни до розділу X «Перехідні положення» ЗК України та абзац другий пункту 1 цього розділу викладено в наступній чинній на даний час редакції: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Таким чином, у зв`язку з тим, що процедуру приватизації земельних ділянок спадкодаввцем ОСОБА_3 розпочато, однак не завершено, за ОСОБА_2 як за єдиним спадкоємцем першої черги за законом слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0, 60 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0, 35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Верхня Білка Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сілсьької ради Львівського району Львівської області.

Судом встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, не в змозі здійснити свої спадкові права в позасудовому нотаріальному порядку, оскільки необхідним є встановлення факту фактичного вступу ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, представлені суду докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на предмет їх достовірності та допустимості, а також їх достатності та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені обставини судом свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1258, 1264, 1267, 1268, 1270 ЦК України, ст. 548, 548 ЦК Української РСР, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 13, ч. 2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 315 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Жидачек Тетяна Миколаївна - задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0,60 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Верхня Білка Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, яка була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету № 175 Верхньобілківської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку, площею 1,02 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №5179, виданого на підставі розпорядження райдержадміністрації №271 від 28.05.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №424.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2023 року.

СуддяІ. І. Мельничук