08 листопада 2023 року
провадження № 61-4958св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
учасники справи
за первісним позовом:
позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3 ),
відповідачі: ОСОБА_4 , Київська міська рада,
за зустрічним позовом:
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю. М., Головне управління юстиції у місті Києві,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_6 , про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07 грудня 2022 року усправі за позовом ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , Київської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем квартири,
У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності на квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2015 року залучено до участі у цій справі правонаступників (спадкоємців) ОСОБА_3 , ? ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як позивачів.
У грудні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , Київської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності на квартиру.
У січні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем квартири.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , до якої приєднався ОСОБА_5 , задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року залишено без змін.

У серпні 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07 грудня 2022 року.

Заява мотивована, зокрема тим, що квартира була зареєстрована не на ОСОБА_3 , а на відповідача ОСОБА_4 . У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року зроблено висновок, що «за обставин цієї справи вимога про визнання права власності є неефективною, в тому числі і для захисту прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємців ОСОБА_3 », «у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування майном виникають з часу відкриття спадщини», «Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України)».

21 червня 2023 року заявники подали заяву про державну реєстрацію їх прав на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням державного реєстратору прав на нерухоме майно Шульгою І. Ю. від 27 червня 2023 року було зупинене розгляд заяви на 30 робочих днів. Підставою є наступне: «Згідно п. 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 для державної реєстрації права власності у разі витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на таке майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на таке майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника було зареєстроване в Державному реєстрі прав. Заявнику надати: - документи належного власника».

Рішенням державного реєстратору прав на нерухоме майно ОСОБА_7 від 15 серпня 2023 року їм відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою, оскільки не надано документ належного власника.

Вказують, що у них відсутні документи на спірну квартиру, з підстав зазначених як у позові та судових рішеннях, а тому виконати вимоги, зазначені в рішенні державного реєстратора про зупинення розгляду заяви від 27 червня 2023 року неможливо. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року не роз`яснив порядок виконання (державної реєстрації прав на нерухоме майно) щодо спірної квартири за спадкоємцями, при відсутності у них правовстановлюючих документів належного власника у разі витребування майна на їх користь із чужого незаконного володіння, на підставі рішення суду.

Тому просили роз`яснити постанову Верховного Суду від 07 грудня 2022 року щодо порядку виконання судового рішення про витребування майна ? квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 757/26182/14-ц задоволено. Роз`яснено, що судові рішення у цій справі в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 є підставою державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо право власності на це нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно доданого до заяви рішення про зупинення розгляду заяви, прийнятого 27 червня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Шульгою І. Ю., під час розгляду заяви від 21 червня 2023 року № 55863708 встановлено наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви, ? подання документів для державної реєстрації не в повновму обсязі. Зазначено, що згідно пунту 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності у разі витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на таке майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника було зареєстроване в Державному реєстрі прав. Заявнику надати: ? документи належного власника». Рішенням від 15 серпня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Шульгою І. Ю. відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із не усуненням обставин, зазначених у рішенні про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Упостанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі № 757/26182/14, зокрема зазначено, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

У пунктах 114-116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 вказано, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем».

Касаційний суд послідовно та неодноразово підтверджували вказаний висновок щодо застосування пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в різних редакціях) (див., зокрема, висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20, пункти 84, 85) та багатьох інших.

Зокрема, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

При цьому саме суд під час розгляду такої справи повинен надати оцінку всім обставинам, який тим самим визначає: неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник; тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому в цієї особи відсутнє право власності, а отже право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини). Суд, задовольняючи позов, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить. Вирішивши наявний між сторонами спір про право на користь позивача, суд тим самим в мотивувальній частині рішення виснував, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню. Близький за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункти 124-126).

Тому рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна і є тим документом, що підтверджує право власності на таке майно належного власника.

У частині другій статті 129 Конституції України визначено, що обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

На рівні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено додаткових умов чи обмежень щодо виконання державними реєстраторами судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Проте в абзаці першому пункту 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на таке майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника було зареєстроване в Державному реєстрі прав.

Тобто, пунктом 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачені додаткові вимоги невизначеного змісту («надати документи належного власника»), яких не передбаченоЗаконом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 262 ЦПК України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Керуючись статтею 260, 262, 420 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поінформувати Кабінет Міністрів України та Міністерство юстиції України про виявлену невідповідність абзацу першого пункту 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рекомендувати Кабінету Міністрів України вирішити питання про внесення змін до пункту 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Верховний Суд протягом двох місяців з моменту отримання цієї ухвали.

Направити окрему ухвалу до Кабінету Міністрів Українита Міністерства юстиції України.

Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук