Справа № 211/8355/21
Провадження № 2/211/375/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.,

при секретарі Мариненко Е.П.,

за відсутності: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду, -

встановив:

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2015 з нього на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до повноліття сина. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист стягувачу, який у подальшому відповідач пред`явила до Переяслав-Хмельницького міжрайонного відділу виконавчої служби Київської області. У наслідок чого головним державним виконавцем Ращевою Н.І. було відкрито виконавче провадження. З 06.12.2015 по 29.06.2017 позивач проходив військову службу за контрактом, тому він отримував заробітну плату та мав змогу сплачувати аліменти. Але 29.06.2017 він був звільнений зі служби за станом здоров`я. Наразі не працює, так як хворіє, проживає у домоволодінні своєї бабусі ОСОБА_4 у Кіровоградській області та перебуває на її утриманні. Тому позивач просить суд зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з 1/4 до розміру 1 000,00 грн. у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.11.2022 позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, яка фактично є уточненням позову, та просить суд зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з 1/4 до розміру 1 300,00 грн. у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як на підставу зменшення розміру аліментів позивачем надано копію свідоцтва народження доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.02.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала, не згодна отримувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 300,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2013. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-10).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2015 у справі № 211/1625/15-ц стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з 23.03.2015 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2017 у справі № 211/2684/16-ц шлюб між сторонами у справі було розірвано, рішення не оскаржене, набрало законної сили 21.07.2017 (а.с. 9).

Позивачем також надано належні та допустимі докази того, що з 24.04.2022 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу з якою у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 37, 38).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30.06.2020 у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Так, частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З вищезазначених норм чинного законодавства, суд визнає право зміни одержувачем аліментів способу стягнення аліментів з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах.

Разом з тим, право на зміну способу стягнення аліментів з частки на тверду суму саме боржником, сімейним законодавством не передбачено, останній може заявляти вимогу лише про зменшення (збільшення) розміру стягуваних аліментів, чого позивачем не заявлено, суд же розглядає позов в рамках заявлених вимог та не може змінювати позицію позивача.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, але при поданні позову до суду він звільнений від сплати судового збору, то суд вважає за можливе віднести судові витрати, які складаються з судового збору, за рахунок держави.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 180-182, 184, 192 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 133, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко