Справа №:755/5270/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Корзаченко В.М.

представника відповідача 1 Патрик Г.Г.,

представника відповідача 2 ОСОБА_7

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ), ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та просять суд:

стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь:

-ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 120 023, 33 грн.;

- ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 237 гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь :

-ОСОБА_1 на відшкодування збитків у сумі 28 965 грн., відшкодування моральної шкоди заподіяної неповнолітній ОСОБА_5 ушкодженням здоров`я у розмірі 150 000 грн. та моральну шкоду пошкодженням майна ОСОБА_1 у розмірі 30 000 грн., а всього 208 965 грн.;

-ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди ушкодженням здоров`я розмірі 150 000 грн.

Стягнути з МТСБУ та ОСОБА_4 витрати на оплату правничої допомоги.

Свої вимоги обґрунтовує наступним. 05 січня 2019 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , рухався по автодорозі М-05 Київ-Одеса у напрямку з м. Києва до м. Біла Церква, км 43+300 та в порушення вимог ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим втратив керування транспортним засобом, і як наслідок допустив виїзд на праве узбіччя де відбулося зіткнення з нерухомим автомобілем марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого автомобіль марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 ще здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які стояли за межами проїжджої частини по праву сторону від проїжджої частини по ходу руху в напрямку м. Біла Церква, у результаті чого вказані пішоходи отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Одночасно вказаними вище неправомірними діями ОСОБА_4 І ш потерпілим і відповідно позивачам 1 та 2 по справі було завдано як матеріальної так і моральної шкоди. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_5 , тривалий час змушені були терпіти фізичний біль та психологічні страждання від розуміння наслідків ДТП. Крім того, суттєво було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль, без якого позивачам до цього часу неабияк складно, адже вони позбавлені можливості самостійно поїхати до лікарні, на обстеження, на слідчі дії, до суду, використовувати його для потреб сім`ї, тощо. Особливо це відчутно і вкрай збитково для позивача 1 ОСОБА_1 через постійну необхідність використання ним автомобіля у власній підприємницькій діяльності, оскільки він мав певні договірні зобов`язання з виконання електромонтажних робіт у різних містах України і повинен був у стислі строки відшукувати можливість виконання робіт за договорами і пошуку альтернативи пошкодженому майну (автомобілю).

Таким чином, неправомірними діями відповідача 2 позивачці 2 ОСОБА_3 та її доньці ОСОБА_5 дійсно була завдана моральна шкода, яку вони визначають, виходячи з глибини болісних фізичних та душевних страждань, їх тривалості, а також кардинальних змін їх життя, з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості у розмірі по 200 000 гривень кожному, яку необхідно стягнути з відповідача 2 на користь позивачів 1 і 2.

Загальна сума завданої неправомірними діями відповідача 2 шкоди складається з:

-2 237,85 гривень (матеріальна шкода - витрати на лікування ОСОБА_3 );

-1 530,00 гривень (матеріальна шкода - витрати на лікування ОСОБА_5 );

-115 193,33 гривень - вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_1

-1 600 гривень послуги експерта-оцінювача;

-1 700 гривень послуги з перевезення пошкодженого автомобіля евакуатором;

-12 005,00 гривень - витрати на оплату послуг зберігання (стоянка пошкодженого авто);

-16 960,00 гривень - витрати на правничу допомогу адвоката.

-150 000 гривень (моральна шкода ОСОБА_3 );

-150 000 гривень (моральна шкода ОСОБА_5 );

-ЗО 000 гривень (моральна шкода ОСОБА_1 за пошкодження автомобіля та неможливість його використання протягом більше 4 років).

Як вбачається з ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року у справі № 362/2986/19, відповідач 2 на момент вчинення ДТП не мав полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, свою вину визнав, проте суд залишив поданий цивільний позов у кримінальному провадженні без розгляду, оскільки закрив провадження у справі за строками давності, що не є реабілітуючою обставиною.

Вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року у справі № 362/2986/19.

На підставі викладеного та зважаючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, завдана позивачам 1 і 2 матеріальна шкода і частково моральна шкода підлягає відшкодуванню з відповідача 1 - Моторного (транспортного) страхового бюро України, а інша частина матеріальної та моральної шкоди - безпосереднім винуватцем ДТП - ОСОБА_4 .

Ще 30 грудня 2019 року ОСОБА_1 надіслав МТСБУ повідомлення про ДТП, яка мала місце 05.01.2019 року та заяву про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП.Проте, звернувшись до МТСБУ у 2023 році та надавши копію ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням відповідача 2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідач 1 отримав незаконну відмову з надуманих підстав, начебто він не звернувся до відповідача 1 із заявою про відшкодування шкоди впродовж одного року.

На сьогодні матеріальна та моральна шкода, завдана внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивачам не відшкодована. Саме порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - заподіянням шкоди здоров`ю позивачки 2 та її неповнолітньої доньки і пошкодженням автомобіля позивача 1. З врахуванням того, що відповідач 2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який також був власником транспортного засобу марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мав посвідчення і водія та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до пункту 41.1. І етапі 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», то обов`язок відшкодування шкоди нанесеної в результаті ДТП І покладається на МТСБУ.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.05.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнав, відзив не подавав, але 09.06.2023 року направив до суду заяву, в якій виклав свою позицію щодо позову.

Представник відповідача 2 в судовому засідання позов не визнав, відзив на позовну заяву не подавав, але в судовому засіданні 15.08.2023 року подав до суд письмові пояснення, які приєднані судом до матеріалів справи виклавши свою позицію.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивачів, представника відповідача 1, представника відповідача 2, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05 січня 2019 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_4 рухався по автодорозі М-05 Київ-Одеса у напрямку з м. Києва до м. Біла Церква, км 43+300 та в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим втратив керування транспортним засобом, і як наслідок допустив виїзд на праве узбіччя де відбулося зіткнення з нерухомим автомобілем марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого автомобіль марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 ще здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які стояли за межами проїжджої частини по праву сторону від проїжджої частини по ходу руху в напрямку м. Біла Церква, у результаті чого вказані пішоходи отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2023 року у справі № 362/2986/19 вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлена, проте останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Висновком експерта № 079 від 06.03.2019 року, встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня дитина ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді садна, синця на лобі, садна правого колінного суглоба, відривного перелому правої стегнової кістки, які за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки перелом правої стегнової кістки викликав тривалий розлад здоров`я.

Висновком експерта № 080 від 06.03.2019 року встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому голівки лівої малогомілкової кістки, компресійні переломи 6-го та 7-го грудних хребців, які за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки викликали тривалий розлад здоров`я.

Внаслідок отриманих від ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , перебували на стаціонарному лікуванні, а потім знаходилися на амбулаторному лікуванні в домашніх умовах.

Крім цього, належний ОСОБА_1 автомобіль марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав пошкоджень та заподіяна внаслідок ДТП матеріальна шкода оцінена на суму 64 376 (шістдесят чотири тисячі триста сімдесят шість) гривень 86 копійок, вартість відновлюваного ремонту складає 115 193 (сто п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто три) гривні 33 копійки, що підтверджується звітом про оцінку КТЗ № 01-07/05 від 07 травня 2019 року з оцінки транспортного засобу, проведеного ФОП ОСОБА_6 , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 714/17 від 18 серпня 2017 року.

Власником автомобіль марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В судовому засіданні достовірно встановлено, та не оспорюється сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 не була за страхована. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 в момент ДТП мав посвідчення водія, але не мав відповідної категорії.

30.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Обидва документи позивач надіслав на адресу МТСБУ цінним листом з описом вкладення.

МТСБУ у добровільному порядку не виплатило страхове відшкодування, що також сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Васильківського міськрайоного суду Київської області від 23.01.2023 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано ст.1187 ЦК України, згідно частини першої якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст.1187 ЦК України)

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Пунктом 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Як з`ясовано, в супереч п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на дату ДТП колісний транспортний засіб марки марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування.

Також з`ясовано, що ОСОБА_1 подав до МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на здійснення відшкодування заподіяної шкоди.

Заперечуючи проти позову представник відповідача МТСБУ пояснила, що оскільки відповідач ОСОБА_4 не мав посвідчення відповідної категорії на право керування транспортним засобом марки «ГАЗ 2752» реєстраційний номер НОМЕР_2 , тому слід вважати, що експлуатація транспортного засобу марки «ГАЗ 2752 здійснювалася водієм без достатньої правової підстави, тому його цивільно-правова відповідальність не була застрахована згідно пунктом 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посилаючись при цьому на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 10.10.2018 року у справі № 161/8578/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Детально ознайомившись з постановою Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 161/8576/16 суд вважає, що викладені в вказаній постанові не можуть бути застосовані до правовідносин по даній справі з огляду на наступне.

В постанові, на яку посилається представник МТСБУ, викладена позиція щодо відсутності підстав для стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП, була застрахована, але винна особа не мала посвідчення водія відповідної категорії.

В даній справі позивач звертається до МТСБУ у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винного в ДТП ОСОБА_4 взагалі не була застрахована.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не пов`язує відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність з одночасною правомірною експлуатацією транспортного засобу, а тому є всі підстави для стягнення МТСБУ матеріальної шкоди завданої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підтвердження факту понесення витрат на лікування внаслідок ДТП, позивачами надано копії медичних документів, актів про надання медичних послуг та фіскальні чеки на загальну суму: витрати на лікування ОСОБА_5 в сумі 1530 грн. та витрати на лікування ОСОБА_3 в сумі 2237,85 коп. Дані суми відповідачем не оспорюються, а тому судом беруться за основу та підлягають стягненню.

Також ОСОБА_1 просить суд стягнути з МТСБУ на відшкодування матеріальної шкоди: 115 193,33 гривень вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_1 , 1 600 гривень послуги експерта-оцінювача та 1 700 гривень послуги з перевезення пошкодженого автомобіля евакуатором.

На підтвердження факту вартості відновлювального ремонту позивачем надано звіт про оцінку КТЗ № 01-07/05 від 07.06.2019 року відповідно до якого визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату ДТП, становить 115 193,33 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату ДТП, 64 376,86 копійок.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечує проти стягнення вартості відновлювального ремонту та наполягає на стягненні фактичного матеріального збитку, оскільки ОСОБА_1 не здійснив відновлювальний ремонт КТЗ марки «CHERYTIGGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

Отже з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 115 193,33 гривень вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_1 , 1 600 гривень послуги експерта-оцінювача та 1 700 гривень послуги з перевезення пошкодженого автомобіля евакуатором.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 28965 грн. матеріальних збитків.

В судовому засіданні представник відповідача частково заперечує проти стягнення суми матеріальних збитків, наполягаючи на тому, що 20 000 грн. ОСОБА_4 відшкодував, приєднавши до матеріалів справи в якості доказів платіжні інструкції.

В судовому засіданні представник позивача визнав дану обставину, а тому до стягнення підлягає недоплачена сума матеріального збитку в розмірі 2965 грн.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за пошкоджений транспортний засіб в сумі 30 000 грн. та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітній ОСОБА_5 ушкодженням здоров`я та вимога позивача ОСОБА_3 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд прийшов до наступного.

Згідно з ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд при визначені розміру моральної шкоди бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_1 внаслідок вчинення ОСОБА_4 дорожньої-транспортної пригоди, пошкодження належного позивачу майна, через що позивач позбавлений можливості користуватись належним йому автомобілем, який використовував по роботі та в особистих цілях, необхідність звернення до суду за відновленням порушеного права, а також ступінь вини ОСОБА_4 , та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 4000,00 грн.

При визначені розміру моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , суд бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , внаслідок вчинення відповідачем-2 дорожньої-транспортної пригоди, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, суттєво змінився звичайний ритм життя потерпілих, які були вимушені терпіти фізичний біль та психологічні страждання від наслідків ДТП , а також ступінь вини відповідача-2, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у сумі з 150 000 грн. до 40 000 грн. на кожного позивача.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивачів понесені у ході розгляду справи судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішується відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2019 року між адвокатом Корзаченко В.М. та Школьним М.П. укладено договір про надання правничої допомоги. Аналогічний договір 11.03.2019 року укладений між адвокатом Корзаченко В.М. та Школьною В.П.

Позивачами подано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 11.02.2022 року, з якого вбачається загальна вартість робіт адвоката 16960 грн. та акт здачі-прийняття виконаних робіт від 11.02.2022 року на зазначену суму .

12.08.2022 року ОСОБА_1 згідно меморіального ордеру оплатив 6000 грн. правничу допомогу адвокату Корзаченко В.М.

Проте, дана сума не може бути віднесена до витрат на правничу допомогу, оскільки дані витрати понесені позивачам в зв`язку з розслідуванням та, в подальшому, розглядом в Васильківським міськрайонним судом Київської області кримінального провадження і не відносяться до витрат понесених в зв`язку з розглядом даної справи, а тому не підлягають стягненню.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. 23, 999, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 133,137, 141, 259, 263- 265, 268, 273, 280 ЦПК України , суд,-,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 120 023, 33 грн.

Стягнути Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 2 237,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2965 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4000 грн. моральної шкоди завданої пошкодженням майна.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 40 000 грн. моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я неповнолітній ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40 000 грн. моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.10.2023 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Моторно (транспортне) страхове бюро України, , адреса місцезнаходження: місто Київ, Русанівській бульвар, 8.

Відповідач 2: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко