Справа № 344/5220/23
Провадження № 2/344/1756/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Маринчака О.С.,

представника третьої особи - Бітківської Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог : органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2023 позивач звернувся із позовом до відповідача, у якому просить : визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 09.03.2011 між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . 24.09.2013 шлюб між сторонами розірвано. Доньку було залишено на вихованні у матері.

Від розірвання шлюбу до січня 2023 року донька проживала з колишньою дружиною, в тому числі і 10 місяців за кордоном, куди вона виїхала після повномасштабної збройної агресії рф про України.

Однак, після повернення за кордону донька відмовилась повторно виїжджати разом з матір`ю за межі України та висловила бажання проживати разом з ним, так як відносини з матір`ю дещо погіршились.

Позивач переконаний, що їхня донька повинна проживати разом з ним по АДРЕСА_1 , де на даний час і проживає. Таке відповідає її бажанню і забезпечить якнайкращі інтереси.

Позивач любить свою доньку і має змогу забезпечити її всім необхідним. У нього вільний графік роботи та стабільний високий дохід. Він остійно слідкує за станом здоров`я Яни, її розвитком, виховує та піклується про неї. Позивач з донькою мають психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

28.03.2023 прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

19.04.2023 ухвалою суду залучено третю особу.

29.06.2023 ухвалою суду закрито підготовче засідання.

У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Додав, що з моменту введення в Україні військового стану, відповідач виїхала з дитиною за кордон, не повідомивши про таке. Донька бажає залишаться в Україні, де є її рідні та близькі, проживати разом з ним. Він має змогу повністю піклуватись про неї. Жодних перешкод у спілкуванню та вихованню дитини з колишній дружині, не чинив та не чинитиме.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, будучи належним чином повідомлена. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи Бітківська Д.Є. відносно задоволення позову не заперечила, підтримала висновок органу опіки та піклування, за яким вважають за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 , так як таке відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 11.07.2012, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 . Батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ( а.с. 4).

Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.09.2013 у справі №344/12798/13-ц шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 09.03.2011, розірвано. Дитину ОСОБА_8 , залишено на вихованні у матері ( а.с. 3).

Відповідно до психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин центру психологічної допомоги дітям «Серденько» від 14.03.2023, дитина виявила бажання проживати з батьком в Україні. Яні подобається бути з мамою за кордоном, але за умови утримання матері від шкідливих звичок. Ситуація зі шкідливими звичками викликає стрес у дитини. Надано рекомендації з метою стабілізації психоемоційного стану дитини ( а.с.7-8).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, що затверджений рішенням від 09.06.2023 №724, вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ( а.с. 51-55).

З такого висновку також вбачається, що ОСОБА_4 навчається у ліцеї №16 Івано-Франківської міської ради. Дівчинка систематично відвідує ліцей, не пропускає уроки без поважної причини, забезпечена всім необхідним. Яна приходить до школи охайна, доглянута, забезпечена всіх необхідним. Мати дитини- ОСОБА_2 -привезла дочку в Україну до своєї матері, а сама повернулась в Німеччину, де перебуває до цього часу. За час навчання дитини у ліцеї, ОСОБА_9 не телефонувала до класного керівника з приводу навчання дитини. Натомість батько дитини - ОСОБА_1 , цікавиться навчанням дитини, підтримує зв`язок з класним керівником, часто телефонує. Коли під час навчальних занять ОСОБА_4 погано себе почувала, вона телефонувала батькові та разом з ним вони відвідували лікаря.

Під час бесіди дитина повідомила, що мама перебуває за кордоном. З матір`ю дитина спілкується по телефону. У вихідні дні, зі слів ОСОБА_5 , вона проводить з батьком у будинку, де проживає також її інша бабуся ( з боку батька).

За методикою ОСОБА_10 , в дівчинки хороші стосунки з татом та з мамою.

Працівниками із соціальної роботи та працівниками Служби у справах дітей було проведено бесіду із ОСОБА_2 у телефонному режимі, за якою з`ясовано, що вона перебуває за межами України. Разом з тим, така повідомила, що не заперечує, щоб на час відсутності донька перебувала в батька, однак заперечує щодо визначення, зміни місця проживання разом з таким. Після повернення її до Німеччини незважаючи на те, що цьому її переконували ( а.с. 51-55).

Суд надає віри покази свідкам : ОСОБА_11 ( рідний брат відповідача) та ОСОБА_12 ( мати відповідача), які суду пояснили, що з моменту введення воєнного стану ОСОБА_2 виїхала з ОСОБА_13 за кордон. Близько року дитина проживає з батьком, час від часу, на вихідних залишається в них. ОСОБА_2 спілкується з дитиною по телефону. ОСОБА_1 повністю утримує дитину та займається її вихованням. Невідомо чи має намір ОСОБА_2 повертатись в Україну. Яна висловлює бажання проживати зі своїм батьком. ОСОБА_1 не чинить перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною.

Малолітня ОСОБА_6 у присутності завідувача центру психологічної служби ОСОБА_14 , пояснила суду, що бажає проживати з батьком. З мамою спілкується по телефону. Батько дбає про неї.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Встановлено, що дитина з часу розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( батьків) і до лютого 2022 проживала з матір`ю в Україні, після лютого 2022 року за кордоном. Близько року часу з батьком по АДРЕСА_2 , так як відмовилась повертатись з матір`ю за кордон за вищевстановлених обставин. Дитині виповнилось 11 років, і така висловила бажання проживати з батьком, що відповідає ст.160 ЦК України. Разом з тим, за місцем проживання батька, у неї склалися певні соціальні зв`язки, є друзі однолітків та близькі люди, батько забезпечив навчальний процес дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Мамчур проти України» вкотре указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Мати дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

При цьому суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає необхідним зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 757/72415/17-ц (провадження № 61-7055св19).

Таким чином, на підставі наведеного, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог, що визначення місця проживання ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Відтак, позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 89, 133, 141, 142, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача : адвокат Маринчак Олег Степанович, вул. Бельведерська, 27, м. Івано-Франківськ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 21.08.2023.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.