Провадження № 2/522/7155/23
УХВАЛА

про залишення позову без руху

24 жовтня 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Сенс Банк», про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ :

До суду 18.10.2023 року через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Сенс Банк», про відшкодування шкоди в порядку регресу.

З позовних вимог вбачається що позивачка просить:

-визнати ОСОБА_1 в поряду регресу новим кредитором за кредитним договором № 238М01 від 04.10.20212 року та новим іпотекодержателем за договором іпотеки № 2228 від 04.10.2012 року.

-внести зміни до Державного реєстру речових прав шляхом зміни суб`єкта обтяжувача на нового- ОСОБА_1 .

Матеріали отримано суддею 19.10.2023 року.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить із наступного.

Суддя відкриває провадження у справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Між тим, дослідивши зміст та матеріали позову, суд встановив, що позов підлягає залишенню без руху на підставі наступного.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Між тим позивачем в порушення вищезазначених вимог до позовної заяви не додано доказів надіслання листом з описом вкладення позовної заяви із доданими документами відповідачу та третій особі.

Крім того, положеннями ч.4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на перше січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту позовних вимог встановлено, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами:

1) майнового характеру- про визнання ОСОБА_1 позивачки, в поряду регресу новим кредитором за кредитним договором № 238М01 від 04.10.20212 року та новим іпотекодержателем за договором іпотеки № 2228 від 04.10.2012 року;

2) немайнового характеру-про внесення змін до Державного реєстру речових прав шляхом зміни суб`єкта обтяжувача та заміни суми зобов`язання на новий розмір основного боргу на нового- ОСОБА_1 позивачку.

Отже, виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що позовна заява була подана фізичною особою у 2023 році, а прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році складає 2684 грн., позивачці за подання до суду позовної заяви з вимогою немайнового характеру, а саме внесення змін до Державного реєстру речових прав шляхом зміни суб`єкта обтяжувача та заміни суми зобов`язання на новий розмір основного боргу на нового- ОСОБА_1 позивачку, слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подання позову становить 1073,60 (2684грн х 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подання позову становить 13 420грн. (2684грн х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відповідно до Постанови Верхового Суду України від 04.10.2023 року (справи № 906/1026/22, провадження № 12-33гс23) з метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного обороту, насамперед інтересів кредитора, глава 49 Цивільного кодексу України регламентує забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, шляхом застави майна. Вказаний інститут цивільного права спрямований, зокрема, на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору. Звідси іпотека як окремий вид застави гарантує саме майнові інтереси боржника та кредитора за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Тобто вимога про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна пов`язана з майновим інтересом, що свідчить про її майновий характер. Отже, позов про визнання права іпотекодержателя необхідно розглядати саме як вимогу майнового характеру, оскільки, визнавши за собою таке право, іпотекодержатель набуває легітимного очікування успішної реалізації своєї можливості отримати у власність майно (нерухоме майно або грошові кошти) для задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Виходячи з наведеного позивачу за подання до суду позовної заяви з вимогою майнового характеру слід було сплатити судовий збір у сумі 13 420 грн. (2684 х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Між тим, доказів сплати судового збору позивачем до позову не додано.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка надала копію посвідчення учасника бойових дій, зазначаючи, що вона є учасником бойових дій. При цьому відсутнє належне обґрунтування не сплати судового збору.

Разом з тим, пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, до яких належать учасники бойових дій, визначений Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», закріплені пільги учасникам бойових дій та гарантії їх соціального захисту, а у частині другій статті 22 цього Закону встановлено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про сплату судовий збір» у сукупності з положеннями частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дає підстави для висновку, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з реалізацією їхнього правового статусу.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала аналогічну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Долучена до позову копія посвідчення позивача як особи, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, звільняє позивача від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням його прав, які нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Перевіряючи наявність підстав для звільнення позивачки як учасника бойових дій від сплати судового збору за подання позову у цій справі, суд виходить з того, що предмет спору цієї справи не пов`язаний з порушенням права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаного, призваного на військову службу, а пов`язані з відносинами, які виникли з приводу визнання новим кредитором та іпотекодеражтелем, а тому суд дійшов висновку, що судовий збір за подання позовної заяви підлягає сплаті на загальних підставах.

Зазначене не дає підстав суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Згідно ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід:

- сплатити судовий збір за вимога майнового характеру, виходячи з вартості предмета іпотеки, визначеної в договорі іпотеки, за ставкою, передбаченою законом для вимог майнового характеру;

-сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 1 073,60 грн.

Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси через канцелярію суду.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Норми, що регулюють правила подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку про залишення позову без руху та про необхідність усунення вищевказаних недоліків та надання позивачу строку для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Сенс Банк», про відшкодування шкоди в порядку регресу- залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.