Справа № 132/1452/22
Провадження № 22-ц/801/168/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуСправа № 132/1452/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.10.2022 року, -
в с т а н о в и в :

11.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх. № 4525) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/2790/19 від 20.11.2019 року з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2019 року і до досягнення сином повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач одружився вдруге з ОСОБА_3 , і у даному шлюбі 27.03.2022 народився син ОСОБА_6 .

За судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/981/22 від 18.05.2022 року на користь ОСОБА_3 з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі також частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17.05.2022 року і до досягнення сином повноліття.

Зазначає, що дані стягнення складають 50 % його заробітку, тоді як ст. 183 СК України передбачено розмір аліментів на двох дітей 1/3 заробітку платника аліментів.

З часу ухвалення рішення Вінницьким районним судом Вінницької області від 20.11.2019 року змінився його сімейний та матеріальний стан (в позивача народилась друга дитина).

Виходячи з наведеного, положень статей 180 -183, 192 СК України, ОСОБА_1 просив суд :

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/2790/19 від 20.11.2019 року та судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/981/22 від 18.05.2022 року, та стягнути з нього на користь :

- ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення сином повноліття в розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відкликати з Калинівського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/981/22 від 18.05.2022 року.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.10.2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, присуджених судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області № 132/981/22 від 18.05.2022 року та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області №132/981/22 від 18.05.2022 року, після набрання даним рішенням суду законної сили.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
Судові витрати залишено за позивачем.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , 07.12.2022 року подано апеляційну скаргу (вх № 9175), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги повністю.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що :

-суд першої інстанції допустив дискримінацію відносно однієї дитини позивача, адже виходить, що за рішенням суду на одну дитину аліменти присуджені в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, в той час як на іншу дитину аліменти судом залишено в значно більшому розмірі частка від усіх доходів.

-суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив у строк встановлений судом.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі вставнолено наступні обставини.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2019 року у справі № 128/2790/19 з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2019 року і до досягнення сином повноліття. Рішення набуло законної сили 27.04.2022 (а.с. 6).
Відомості щодо примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2019 року у справі відсутні.
Згідно з довідкою про доходи, виданої ВЧ НОМЕР_1 НГУ 29.04.2022 №18, за період з жовтня 2021 по березень 2022 року ОСОБА_1 фактично виплачено дохід в сумі 133 804,74 грн (а.с. 14 звор.)
Згідно з довідкою про сплату аліментів на користь ОСОБА_2 , виданої ВЧ НОМЕР_1 НГУ 29.04.2022 №18, за період з жовтня 2021 року по березень 2022 року з заробітку ОСОБА_1 , який займає посаду начальника служби захисту інформації РСВ фактично утримано 30829,60 грн аліментів. Заборгованість за аліментами відсутня (а.с. 14).
Згідно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 09.04.2021 зареєстровано шлюб, про що Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчинено актовий запис за № 657. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с. 11).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 05.04.2022 року у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Калинівським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчинено актовий запис за № 107 (а. с. 11 звор).
На підставі судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 18.05.2022 у справі № 132/981/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви, тобто з 17.05.2022 року до досягнення сином повноліття (а. с. 10).
Головним державним виконавцем Калинівського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бабейком О. С. 29.06.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №132/981/22 виданого 16.06.2022 Калинівським районним судом (ВП №69309135) (а.с. 12-13, 43).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась. Відомості ж про доходи позивача після видачі судового наказу не надано. Тобто ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Суд також виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 позовні вимоги, заявлені до неї визнала і таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, є реалізацією права відповідача, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України тому можливо визначити розмір аліментів, що стягуватимуться з позивача на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8 , до його повноліття в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він вдруге одружився, у такому шлюбі народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також змінився матеріальний стан у зв`язку з видачею судового наказу від 18.05.2022 про стягнення на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 його заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась. Відомості ж про доходи позивача після видачі судового наказу не надано. ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
При цьому, судом першої інстанції враховано й те, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Твердження позивача з приводу того, що загальний розмір аліментів, який присуджений з нього за різними судовими рішеннями, становить 50 %, що суперечить вимогам ст. 183 СК України, є безпідставним.
Статтею 128 КЗпП передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Разом з тим, обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Оскільки в даному випадку мова йде про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то загальний розмір аліментів, які будуть утримуватись за різними виконавчими документами, можуть перевищувати 50 відсотків заробітної плати відповідача.
Суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив дискримінацію відносно однієї дитини позивача, адже виходить, що за рішенням суду на одну дитину аліменти присуджені в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, в той час як на іншу дитину аліменти судом залишено в значно більшому розмірі частка від усіх доходів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас, зазначена обставина не була підставою позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про зменшення розміру стягуваних аліментів в апеляційній скарзі не оскаржується ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 ..

Вінницький апеляційний суд вважає, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2019 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не свідчать про неврахування судом першої інстанції правових позиції Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при вирішенні справи в оскаржуваній частині.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 565/2071/19.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.10.2022 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський