Справа № 442/815/23 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1668/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Львів

Справа № 442/815/23

Провадження № 22-ц/811/1668/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуМіністерства внутрішніх справ України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 24 квітня 2023 року у складі судді Хомика А.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, з участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про збільшення розміру відшкодування шкоди,-

встановив:

8 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення щомісячно з відповідача в її (позивача) користь за рахунок Державного бюджету України втраченого заробітку у розмірі мінімальної заробітної плати (6 700 грн.) та половини мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд в розмірі 3 350 грн., починаючи з 2 лютого 2023 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Льваівської області від 2 жовтня 2015 року стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в її (позивача) користь за рахунок Державного бюджету України втрачений заробіток за період з 16 травня 2005 року по 31 березня 2015 року в розмір 93 444 грн., зобов`язано відповідача сплачувати втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в розмірі 1 218 грн., 4 931, 33 грн. витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку, 46 722 грн. витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язано сплачувати 609 грн. - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом були незаконні дії старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 1 оперативного батальйону Державтоінспекції Спеціалізованого загону «Кобра» особливого призначення імені Юрія Дагаєва - працівника правоохоронного органу ОСОБА_3 , який 13 лютого 2005 року наніс їй тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких. Вказує, що наслідком незаконних дій ОСОБА_3 у неї ( ОСОБА_1 ) є втрата загальної працездатності на 100%. На момент заподіяння їй поранень вона була неповнолітньою та визнана інвалідом дитинства довічно. Стверджує, що розмір мінімальної заробітної плати змінився, тому звернулась до суду з позовом про збільшення розміру відшкодування шкоди. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року позов задоволено.Вирішено стягувати щомісячно з Міністерства внутрішніх справ України в користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету через Державну Казначейську службу України шкоду, завдану каліцтвом у розмірі мінімальної заробітної плати в розмірі 6 700 грн. та половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд в сумі 3 350 грн., починаючи з 2 лютого 2023 року. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує Міністерство внутрішніх справ України. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, щоправонаступником Спеціального загону «Кобра» особливого призначення при МВС України є Департамент Державної автомобільної інспекції МВС України, до якого перейшли всі права та обов`язки вказаного загону, в тому числі й деліктна відповідальність за протиправні дії працівників загону. Позивач не надала доказів, що підтверджують факт понесення нею витрат на сторонній догляд, а тому, зобов`язання сплачувати на її користь суму 3 350 грн. на постійний сторонній догляд є безпідставним.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Д атою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно із ч. 1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року, стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в користь ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) за рахунок державного бюджету Державна Казначейська служба України втрачений заробіток за період з 16 травня 2005 року по 31 березня 2015 року в сумі 93 444 грн., зобов`язано відповідача сплачувати позивачу втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в розмірі 1 218 грн., 4 931,33 грн. витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку, 46 722 грн. витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язано відповідача сплачувати позивачу 609 грн. - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Законом передбачено право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров`я або смертю.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку із зміною розміру мінімальної заробітної плати, фактично виплачуване ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) відшкодування є меншим за розмір відшкодування, на яке вона має право.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2023 року становить 6 700 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що з урахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати, збільшенню. підлягає і розмір відшкодування ОСОБА_1 шкоди.

З урахуванням рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 жовтня 2015 року в частині зобов`язання відповідача сплачувати позивачу половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також роз`яснення, надані у п. 19 постанови Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про збільшення розміру відшкодування на постійний сторонній догляд у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно із постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

Предметом доказування в межах даної справи не є підставність вимог про відшкодування шкоди у відповідний спосіб, а лише перевірка наявності підстав для збільшення розміру, уже стягнутого відшкодування.

Встановлено, що цей позов, як спосіб захисту, випливає із попередньо вирішеного позову та є наслідком відповідних змін у законодавстві.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк