Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5492/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючий суддя Кашуба А.В., секретар судових засідань Чернянчук К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Виноградівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 , про вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаною позовною заявою. Позовна заява подана 02.11.2021 в рамках цивільної справи №299/3666/21 для прийняття її до спільного розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 08.09.2022 було відмовлено у прийнятті позову до спільного розгляду із первісним, а справу передано до канцелярії суду для реєстрації справи на загальних підставах.

Позивач ОСОБА_1 просить суд вселити її в житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтувала тим, що 22.07.2021 вона набула у власність 1/2 частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Інша 1/2 частка у справі спільної власності на будинок належить ОСОБА_3 , який є третьою особою без самостійних вимог на предмет позову.

Позивачка вказує, що житловий будинок не поділений на дві окремі квартири. У іншій частині житлового будинку проживає син іншого співвласника ОСОБА_2 зі своєю сім`єю.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 , який є відповідачем, чинить їй перешкоди у користуванні даним житловим будинком і не допускає її вселитися у її частину будинку.

Так, 28.07.2021 позивачка із чоловіком поїхали на роботу до іншого співвласника ОСОБА_3 із проханнями не чинити перешкоди у користуванні будинком. Він повідомив про це свого сина ОСОБА_2 , який проживає в його частині будинку. Проте, відповідач ОСОБА_2 приїхав та повідомив, що не дозволить нікому проживати у будинку, краще його зруйнує, його не цікавить інший співвласник. У зв`язку із чим позивачка звернулася у поліцію, про що свідчить талон-повідомлення №26 від 28.07.2021. Тому позивачка стверджує, що відповідач перешкоджає їй вселитись та проживати у будинку з окремим входом, що належить їй на праві власності.

Наводячи правове обґрунтування вимог позову, позивачка посилається на ст.47 Конституції України, ст.319, ст.391 ЦПК України.

Ухвалою суду від 09.09.2022 відкрито провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні як позивач, так і відповідач не заперечили проти закриття підготовчого провадження. Справу призначено до судового розгляду.

09.11.2022 відповідач ОСОБА_2 подав відзив із додатками (а.с.32-75) із підтвердженням направлення копії відзиву із додатками позивачу. Зазначив, що не отримував ухвали про відкриття провадження, а копію позовної заяви отримав тільки 26.10.2022.

Ознайомившись із цього приводу із матеріалами справи, суд констатує, що письмові докази направлення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у матеріалах справи відсутні. Відсутні також і письмові докази направлення відповідачу копії позовної заяви із додатками.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, строк подання відзиву обчислюється, починаючи із дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відтак законні підстави для застосування у даному конкретному випадку наслідків пропуску строку на подання відзиву відсутні.

У відзиві відповідач заперечив обставини позовної заяви та просить суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтував тим, що не заперечував проти вселення ОСОБА_1 у житловий будинок з окремим входом і не заперечує на час подання відзиву. На вхідних дверях будинку відсутній замок. Відповідач стверджує, що житловий будинок за вказаною адресою є непридатним для проживання, його стан є аварійним, у будинку відсутнє електро- і газопостачання. На підтвердження цих доводів посилається на Звіт будівельно-технічного обстеження будинку станом на 01.01.2021, та додає фото із зображенням будинку та його приміщень. Крім того, ОСОБА_2 заперечує, що є належним відповідачем у справі, оскільки не є власником цього житлового будинку. Співвласником цього будинку є його батько ОСОБА_3 , який має бути відповідачем у справі. Також ОСОБА_2 стверджує, що житловий будинок має один вхід і його поділ неможливий, на підтвердження чого посилається на Довідку №881 від 03.09.2021 КП Виноградівське РБТІ. Крім того, відповідач вважає, що позивачка невірно обрала спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними.

Відповіді на відзив позивачка не подала.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Усі належно повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Позивачка подала до суду письмову заяву (а.с.14), у якій просить провести розгляд цивільної справи за її позовом без її участі, позов підтримує повністю та просить його задоволити.

Представник відповідача адвокат Попович В.І. 27.01.2023 подав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без участі сторони відповідача. Підтримує доводи відзиву та просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа причин неявки суду не повідомила

Судовий розгляд проведено без участі сторін.

Вивчивши зміст позовної заяви та дослідивши подані позивачем докази, вивчивши зміст відзиву та дослідивши подані на підтвердження його доводів докази, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що 22.07.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_4 передав безоплатно (подарував) ОСОБА_1 у приватну власність 1/2 частину житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,0587 га, яка знаходиться на території Виноградівської міської ради та зареєстрована за кадастровим номером :07:004:0355. Житловий будинок знаходиться в АДРЕСА_1 . Загальна площа житлового будинку 55,1 кв.м., житлова 39,4 кв.м., з належними до нього надвірними спорудами: літня кухня, цегляна, вбиральня цегляна, сарай цегляний (два), колонка питна, ворота металеві, огорожа металева, тротуар бетонний. Дарувальник засвідчив, що будинок не наданий в користування наймачам (орендарям). Договір посвідчено нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. Право власності ОСОБА_1 , набуте за вказаним Договором дарування, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2021, РНОН 212, номер запису про право власності 43102333. (а.с.6-8). Дані обставини не заперечені відповідачем, фактично ним визнані та підтверджені копією Договору дарування та копією Витягу із Реєстру, вірність яких не засвідчена.

Інша 1/2 частка у праві спільної власності на житловий будинок належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори від 09.10.2005 №2698. Дана обставина підтверджена Довідкою КП Виноградівське РБТІ від 03.09.2021 №881, наданою відповідачем. (а.с.41)

Встановлено також, що відповідач ОСОБА_2 для проживання своєї сім`ї користується будівлею (літня кухня) біля житлового будинку на правах наймача. На цю обставину посилаються обидві сторони, суд її вважає встановленою.

Так, зі слів як позивачки, так і відповідача, сім`я ОСОБА_2 користується вказаною будівлею зі згоди іншого співвласника та батька ОСОБА_2 ОСОБА_3 (третя особа за позовом).

Зі слів відповідача, він проживає у даному будинковолодінні з народження, де створив власну сім`ю і продовжує користуватися вказаною будівлею для проживання своєї сім`ї.

Дані обставини випливають із доводів обох сторін, та суд вважає їх встановленими.

Приводом для звернення до суду із позовом за захистом порушеного права позивачка вказує вчинення відповідачем їй перешкод у вселенні (користуванні житлом). Цим же відповідачка і обґрунтовує вимогу позову про вселення, заявлену на підставі ст.391 ЦК України (усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном).

Відповідач категорично заперечив обставини, які зазначила позивачка, та ствердив, що він не заперечував проти вселення позивачки у житловий будинок і не заперечує. Фактично відповідач вказав на відсутність обставин та подій.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, обставина, на яку посилається позивачка, має бути підтверджена достатньою сукупністю належних, допустимих доказів, достовірність яких не викликає у суду сумнівів.

Так, за змістом позовної заяви, відповідач «приїхав на місце та повідомив, що не дозволить нікому проживати у будинку». Зі змісту тексту, подія відбувалася на «роботі ОСОБА_3 », який з огляду на встановлені обставини є іншим співвласником.

На підтвердження цих подій та обставин діяння відповідача позивачка посилається на Талон-повідомлення №26 та відповіді посадових осіб Відділення поліції №1.

Дослідивши подані позивачкою докази (а.с.9-12), суд констатує, що ці документи не містять інформації, що підлягає доказуванню.

Так, зі змісту талону-повідомлення №26 від 28.07.2021 (а.с.25), службова особа відділення поліції №1 Берегівського РВП прийняла заяву, реєстраційний номер якої у Журналі ЄО 5103. Зміст заяви відсутній, що не дозволяє з`ясувати з приводу якої події було звернення.

Зі змісту відповіді начальника відділення поліції №1 (а.с.10) №2372 від 06.08.2021, даної за результатами розгляду заяви р.н.5103 від 28.07.2021, «в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення», « ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство). Обставини події та обставини правопорушення, у вчиненні якого звинувачено ОСОБА_2 , не зазначено.

Зміст документу на а.с.11 (лист від 12.08.2021 №8505) не дозволяє з`ясувати зміст заяви №5360 від 07.08.2021, яка була подана на розгляд відділення поліції. На цю заяву позивач і не посилається.

Зміст поданого позивачкою документу (а.с.12) у зв`язку із низькою якістю його копії неможливо прочитати.

Всі вищевказані письмові докази суд відхиляє як неналежні.

Жодних інших доказів на підтвердження повідомлених позивачкою вищенаведених обставин, які належить доказати, сторона позивача ні в ході підготовчого провадження, ні в ході судового розгляду справи не подала і не забезпечила.

Відтак, доводи позивачки про те, що відповідач 28.07.2021 у невстановленому місці заявив у присутності позивачки та її чоловіка (особа не встановлена), що він не дозволить нікому проживати у житловому будинку по АДРЕСА_1 , - суд визнає недоведеними.

Крім того, суд констатує, що позивачка не послалася на жодні інші обставини, що б свідчили про вчинення відповідачем інших перешкод у користуванні належним їй майном.

Недоведення обставин, на які позивач посилається як на підставу вимог позову, і які мають вирішальне юридичне значення, - є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд вивчив доводи відзиву та дослідив подані на його підтвердження докази, та встановив, що житловий будинок (літ.А) за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у такому фізичному стані, який робить його непридатним для проживання у ньому.

Позивачка у свою чергу просить захистити її право на користування житловим будинком для її проживання, про порушення якого вона звинувачує відповідача. Про це свідчить обраний позивачкою спосіб захисту - вселення у житловий будинок.

Право користування у суб`єктивному значенні це закріплена нормами права (тобто юридично забезпечена) можливість добування корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб.

З огляду на сукупність досліджених доказів, що є в матеріалах справи, житловий будинок (літ.А) по АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2021 був непридатним для проживання у ньому. Річ не мала тих корисних властивостей, які б могли задовольнити потреби позивачки, про які вона заявляє (вселення для проживання).

Так, відповідно до ст.380, ст.383 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Проте, житлові будинки, квартири можуть вважатися житлом не за замовчуванням.

Так, відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житловим законодавством встановлено вимоги, що ставляться до жилих приміщень (ст.50ЖК України): жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Встановлене ст.47 Конституції України «право на житло» також не є безумовним та його слід тлумачити як право на проживання у об`єкті (житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення), який призначений та придатний для проживання та відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Відповідач надав суду Звіт Експерта з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_5 , який здійснив будівельно-технічне обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 . (а.с.53-70)

Обстеження проведено станом на 01.01.2021.

Експерт дійшов висновку про те, що даний будинок не відповідає вимогам щодо можливості подальшої безпечної експлуатації та рекомендував його демонтувати.

За змістом Звіту, експерт з`ясував, що загальний стан основних несучих елементів будівлі є аварійним, технічний стан даху та покрівлі є аварійним, дерев`яні конструкції (перекриття та конструкції даху) - аварійні, кам`яні конструкції будинку (кладка несучих стін) аварійні; технічний стан основи та фундаменту об`єкта непридатний до нормальної експлуатації.

Суд вважає, що вирішення питання про вселення позивачки у судовому порядку у житловий будинок прямо залежить також і від того, чи може цей будинок вважатися житлом у розумінні ст.379 ЦК України та чи відповідає він вимогам, передбаченим ст.50 ЖК України. Неврахування судом цих обставин суперечитиме закону.

У справі відсутні відомості про те, чи змінився фізичний стан вказаного житлового будинку станом на січень 2023 року, чи виконано необхідні роботи для приведення його у придатний для проживання стан. Дану обставину повинна була довести сторона позивача.

Отже, позивачкою недоведено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є придатним для проживання, є благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, та відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Суд вважає, що право користування житловим будинком як житлом може існувати виключно за умови, якщо цей будинок придатний для проживання. А у свою чергу, говорити про порушення будь-якого права можна виключно за його існування. Неіснуюче право порушити неможливо. Недовівши, що право існує, особа не може стверджувати про його порушення.

Відтак, це є ще однією самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивачки про вселення її у житловий будинок.

Щодо доводів відповідача про те, що він не є належним відповідачем за позовом, то суд зазначає наступне.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Позов заявлено на підставі ст.391 ЦК України та у зв`язку із заявленими позивачкою перешкодами у користуванні її майном.

Позивачка у позовній заяві чітко вказала на те, що саме діяння відповідача ОСОБА_2 вона вважає такими, якими порушено її права, за захистом яких вона звернулася до суду.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

В ході судового розгляду справи не здобуто даних про діяння інших осіб, які б могли кваліфікуватися як вчинення перешкод позивачці у користуванні чи розпорядженні її майном.

Відтак, ці доводи відповідача ОСОБА_2 суд відхиляє.

Отже, за результатами судового розгляду справи суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачкою слід покласти на позивачку.

Судові витрати, попередньо заявлені відповідачем (витрати на правову допомогу та на збір доказів) не підтверджені належними документами, відтак відшкодуванню позивачем не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268,272, 273, 280-282, 351,352, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 , про вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 відмовити.

Судові витрати, понесені позивачкою, - покласти на позивачку ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба