2/465/1521/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лавринів М.Я. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності.

Позов мотивує тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру від 01.10.1996 року №209290 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що через невизначеність часток у спільній власності на дану квартиру позивач не може розпоряджатися належною їй часткою. Відповідачі тривалий час не несуть жодних витрат по утриманню житла, не сплачують комунальних послуг, внаслідок чого позивач була змушена погасити існуючу заборгованість, а також позивачем було здійснено значне поліпшення стану даної квартири. Зазначає також, що відповідачі відмовляються виділити частку у майні у позасудовому порядку, а відтак викладені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, що призводить до виникнення конфліктних ситуацій між відповідачами та позивачем.

Враховуючи вищевикладене, просить визначити за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/4 (одній четвертій) ідеальній частці кожному у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак від представника такої до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, просив такий задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали, просили такий задоволити.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення судових засідань, відзив на позов, а також будь-яких інших клопотань до суду від такої не надходило.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 01.10.1996 року №209290, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з відповіді директора Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №4659 від 20.11.2023 року згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012 року квартира, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 01.10.1996 року, виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за №693.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.5постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки в позасудовому порядку сторони не змогли вирішити питання щодо визначення ідеальних часток, суд приходить до висновку про задоволення позову та визначення за позивачкою та відповідачами по 1/4 ідеальних часток у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності задоволити.

Визначити за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/4 (одній четвертій) ідеальній частці кожному у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 330 (триста тридцять) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 330 (триста тридцять) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 330 (триста тридцять) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 08.01.2024 року.

Суддя Ю.С. Марків