Справа № 152/1466/23
УХВАЛА

06 листопада 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1466/23

Провадження №2/152/419/23

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадщину за законом,

встановив:

17.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадщину за законом, у якому просить встановити факт проживання його батька ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах колишнього СВАТ «Сад Поділля», що розташована на території Шаргородської міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 18.10.2023 року було залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадщину за законом, оскільки вона була подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, зокрема, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною 4 ст.19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України встановлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Крім того, ч.1 ст.293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у п.2 постанови Пленуму за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд … залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадщину за законом, об`єднавши вимоги, які підлягають розгляду у порядку окремого провадження судом за місцем його проживання, що передбачено ч.1 ст.316 ЦПК України, та вимоги, які розглядаються за правилами загального позовного провадження.

При цьому, позивачем у позовній заяві не було обґрунтовано підстав звернення до суду за правилами позовного провадження з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, як цей факт може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, в тому числі, на права та обов`язки відповідача Шаргородської міської ради, а також який спір наявний у позивача з означеним відповідачем, зокрема, які права позивача заперечуються Шаргородською міською радою.

Також, позивачем не було обґрунтовано підстав звернення з позовом саме до Шаргородської міської ради та не було зазначено позовних вимог до цього відповідача, з огляду на повідомлення у позові обставин про те, що спірна земельна частка (пай) в умовних кадастрових гектарах в розмірі 2,97 визначена у землях СВАТ «Сад Поділля», яке не знаходилося на території міської ради, що є загальновідомим фактом та може бути перевірено у ЄДРПОУ.

До того ж, у позовній заяві ОСОБА_1 не було вказано способу захисту його прав та інтересів, які передбачаються ЦК України, оскільки ним заявлено предметом спору визнання права власності на земельну частку (пай), проте не вказано, якими нормами цивільного законодавства передбачається визнання права власності на майно, на яке спадкодавець ОСОБА_3 не мала права власності, з огляду на те, що сертифікат посвідчує лише право на земельну частку (пай), а не право власності на неї.

Таким чином, в порушення вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 не містила змісту позовних вимог: способу (способів) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або іншого способу (способів) захисту прав та інтересів, які не суперечать закону і які позивач просить суд визначити у рішенні.

До того ж, позивачем не було обґрунтовано підстав та не було зазначено доказів у обґрунтування того, що позовні вимоги про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) пов`язані із встановленням факту проживання його батьків однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, оскільки ОСОБА_1 , будучи сином ОСОБА_3 , у випадку прийняття ним спадщини у порядку, встановленому законом, має право на спадкування після її смерті, незалежно від того, чи перебували його батьки в шлюбі, чи проживали однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини.

Крім того, позивачем не було зазначено, які у нього виникли перешкоди для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки не зазначено доказів звернення його до нотаріуса з метою оформлення спадщини та про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Для усунення наведених вище порушень ЦПК України судом був установлений строк, що не може перевищувати шести днів з дня отримання ухвали суду від 18.10.2023 року і роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала судді від 18.10.2023 року направлена позивачеві 18.10.2023 року на вказану у позовній заяві адресу для поштової кореспонденції: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Копія ухвали суду від 18.10.2023 року позивачем отримана 24.10.2023 року (а.с.29).

Оскільки позивач 24.10.2023 року отримав копію ухвали суду від 18.10.2023 року, то строк на виправлення порушень закінчився 30.10.2023 року.

Разом з тим, позивач залишив ухвалу суду від 18.10.2023 року поза увагою.

Так, до даного часу, з врахуванням строку для поштового пересилання, ухвала судді від 18.10.2023 року, залишена позивачем без належного реагування.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків позовної заяви, то позовна заява підлягає поверненню позивачу через його представника.

Ця ухвала не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовом, поданим і оформленим в порядку, встановленому ст.175 ЦПК України, після усунення зазначених в ухвалі обставин.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності заяв. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Суд виходить з того, що вказані ним порушення вимог ЦПК у позові ОСОБА_1 , зазначені в ухвалі від 18.10.2023 року, були очевидними та суттєвими, а тому унеможливлювали відкриття провадження в справі та використання стадії судового провадження для виправлення порушень ЦПК України у позовній заяві, які можуть і повинні усуватися на стадії подання позову/виправлення його недоліків.

Повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 року у справі №9901/258/20 (провадження №11-331заі20), який суд використовує у спірних правовідносинах.

При цьому, суд вважає, що означена ухвала жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 в доступі до правосуддя, оскільки норми ЦПК України не містять заборон позивачеві повторно звернутися до суду з цим позовом у загальному порядку.

Керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадщину за законом повернути позивачеві.

Роз`яснити, що позивач ОСОБА_1 вправі повторно звернутися до суду з позовом, поданим і оформленим відповідно до ст.175 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 06.11.2023 року.

Суддя: