Справа № 464/6361/21 Головуючий у 1 інстанції Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/3347/22 Доповідач в 2-й інстанції Приколота Т. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Львів

Справа № 464/6361/21

Провадження № 22ц/811/3347/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 19 жовтня 2022 року у складі судді Бойко О.М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення частини спільних коштів, які набуті у шлюбі, заяву про часткову відмову від позову,-

встановив:

2 серпня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з 28 серпня 2004 року до 15 серпня 2018 року. За час перебування у шлюбі ними було заощаджено значну суму коштів, які вони мали намір витратити на придбання будинку. Проте, під час шлюбу ОСОБА_3 вирішив позичити їх спільні кошти, переконавши її що це буде економічно вигідно для них. 24 липня 2013 року ОСОБА_3 , за її згодою було укладено з ОСОБА_6 нотаріально посвідчений договір позики на суму 355 600 грн. зі строком повернення до 24 січня 2014 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, було укладено договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 0970 га на АДРЕСА_1 , на що нею також надано заяву-згоду. Надалі згідно договору позики від 8 липня 2017 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М., відповідач ОСОБА_3 позичив спільно нажиті кошти ОСОБА_5 в сумі 135 960 доларів США, що на момент надання позики становило 3 537 679 грн., з терміном повернення до 1 вересня 2017 року. На прохання ОСОБА_3 , нею було надано нотаріально посвідчену заяву - згоду на позику цих спільних коштів. Вищевказані договори позики містили умови про повернення суми позичених коштів в еквіваленті в гривнях за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на день повернення. Крім цього, відповідачем ОСОБА_3 , за її згодою 15 січня 2018 року укладено з ПАТ «ПриватБанк» договір фінансового лізингу автомобіля марки «Mazda 6», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 . Згідно встановленого договором графіку сплати лізингових платежів, перший платіж ними було здійснено після укладення договору у січні 2018 року в сумі 168 900 грн., надалі проводилися щомісячні платежі в сумі по 16 554 грн. з лютого до вересня 2018 року. Загальна сума сплачених коштів за договором фінансового лізингу від 15 січня 2018 року за час шлюбу склала 301 332 грн. Зазначає, що автомобіль «Mazda 6», 2017 року випуску, державнй реєстраційний номер НОМЕР_2 з моменту отримання у лізинг і по теперішній час перебуває у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_3 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникли судові спори щодо повернення заборгованості за договором позики від 24 липня 2013 року. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 7 лютого 2019 року за договором позики від 24 липня 2013 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 було фактично стягнуто 331 100 грн. Зважаючи на зазначені обставини, просить стягнути з ОСОБА_3 в її користь половину спільних коштів, які були набуті за час перебування у шлюбі в розмірі 165 550 грн. та половину спільних коштів, сплачених ними в період перебування в шлюбі за договором фінансового лізингу, що становить 150 666 грн., що в загальному становить 316 216 грн. Також, з огляду на те, що ОСОБА_5 не повернуто ОСОБА_3 коштів згідно договору позики від 8 липня 2017 року, які є їхніми спільними коштами набутими у шлюбі, просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь належну їй частину спільних коштів в розмірі 67 980 доларів США, що в еквівалентно 1 988 748,10 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя 316 216 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на частку грошових коштів, що є предметом договору позики від 8 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та становить 67 980 доларів США. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині задоволення позову про стягнення з нього 150 666 грн. як частини коштів, що сплачена за договором фінансового лізингу; в частині задоволення позову про визнання за позивачем права власності на частку грошових коштів, що є предметом договору позики від 8 липня 2017 року, та стягнення з нього судового збору в розмірі 11 350 грн. Вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Звертає увагу, що суд першої інстанції протокольною ухвалою прийняв заяву позивача від 6 червня 2022 року про зміну відповідача щодо частини позовних вимог та зміну предмета позову. Вказує, що даною заявою позивач змінила не тільки предмет, а й підстави свого позову, що не допускається процесуальним законом. Щодо вимоги про стягнення половини суми від 301 332 грн., які були сплачені ним як лізингові платежі на користь АТ «Приватбанк», зазначає, що за договором лізингу від 15 січня 2018 року протягом восьми місяців (період з часу його укладення до розірвання шлюбу) сторони сплачували спільно лізингові платежі, як плату за користування автомобілем та спільно використовували лізинговий (орендований) автомобіль у інтересах їх сім`ї. Однак суд на зазначене уваги не звернув, неправильно протлумачив закон, а відтак дійшов до помилкового рішення і цій частині. Окрім того звертає увагу, що у справі два відповідачі, однак сплачений позивачкою судовий збір покладено повністю на нього. Просить рішення в оскарженій частині скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

14 серпня 2023 року ОСОБА_4 подала заяву про часткову відмову від позову та закриття в цій частині провадження. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 добровільно виконав зобов`язання щодо повернення частини набутих у шлюбі між нею ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 спільних коштів, що були позичені за договором позики від 8 липня 2017 року, який укладено між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник), з наданням нею (позивачем) заяви-згоди на позику спільних коштів, яка була нотаріально посвідчена 8 липня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. та зареєстрована за №693, користуючись процесуальними правами позивача. Вважає за необхідне відмовитись від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на її ( ОСОБА_4 ) користь 67 9800 доларів США.

Заява про відмову від позову відповідає вимогам ст. ст. 206, 207 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (ч. 2 ст. 373 ЦПК України).

Частиною 2 статті 256 цього Кодексу передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Пунктом 3 частини 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням того, що позивач відмовилася від позову в частині стягнення з ОСОБА_5 на її ( ОСОБА_4 ) користь 67 9800 доларів США, усвідомлюючи наслідки такої своєї процесуальної дії, та свідомо, вільно, бажаючи настання таких, просить провадження у справі в цій частині закрити, про що зазначає у поданій заяві, підстав для неприйняття відмови від позову судом апеляційної інстанції не встановлено.

Суд вважає, що відмову позивача від позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 67 9800 доларів США належить прийняти. У зв`язку з цим рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2022 року у справі в цій частині належить визнати нечинним із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 67 980 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 6 червня 2022 року становить 1 988 748,10 грн.

Керуючись: ст. 206, ч. 2 ст. 256, ст.ст. 258-261, п.3 ч.1 ст.374, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Прийняти відмову ОСОБА_4 від позову в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 67 9800 доларів США.

Визнати нечинним рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2023 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 67 980 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 6 червня 2022 року становить 1 988 748,10 грн.; закрити у цій частині провадження у справі.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 4 вересня 2023 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ ___Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк