Провадження № 2/537/291/2023
Справа № 537/3634/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Маханькова О.В., за участю секретаря судового засідання Доценко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми)

про скасування постанови державного виконавця,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії головного державного виконавця Крюківського відділу ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Захарченко Н.І. щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 46204950 від 12.07.2022 та скасувати цю постанову.

Заява обгрунтована тим, що рішенням районного суду з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконання було видано виконавчий лист № 2-1255 від 23.07.2007. Крюківським ВДВС у м. Кременчуці було відкрито виконавче провадження про примусова виконання стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь позивача (ВП № 46204950). ІНФОРМАЦІЯ_3 дочці виповнилося 18 років. Аліменти не сплачувалися належним чином і тому на час стягнення дитиною повноліття заборгованість склала 91239,18 грн. 12.07.2022 Головним державним виконавцем Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Захарченко Н.І. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 46204950 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Заявниця не згодна з вказаною постановою та прохає суд її скасувати.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.12.2022 відкрито провадження та постановлено справу проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

13.01.2023 відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 06.10.2022 на адресу відділу подано заяву ОСОБА_1 від 05.10.2022, в якій вона просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження. Звернення, подане ОСОБА_1 06.10.2022 та датоване 05.10.2022 іменоване заявою, не відповідає вимогам до скарги у виконавчому провадженні ( а саме п. 2,4,5 ч.4 ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження») та опрацьоване в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» до розгляду заяв громадян. 17.10.2022 за вих..№52542 заявниці надано відповідь на вищезазначену заяву. позивачка оскаржує дії або бездіяльність, про які дізналась теоретично до 05.10.2022, а фактично 17.10.2022, виходячи із наданих нею копій відповіді № 52542 та доданої до неї постанови про закінчення виконавчого провадження №46204950 від 12.07.2022 р., тим самим порушивши строки, визначені ст. 449 ЦПК України. Щодо незаконності дій головного державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №46204950 від 12.07.2022 р. 12.07.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в межах ВП №46204950 на підставі п.7 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». в результаті вжитих державним виконавцем заходів було встановлено, що за боржником не значиться ніяке майно, відкриті рахунки чи кошти на які можливо звернути стягнення, боржник не отримує доходів. Це підтверджується відповідями з реєструючих установ та актом д/в, які містяться в матеріалах виконавчого провадження. Стягувачці постановою та, повторно, усно роз`яснено, що згідно зі статтею 196 Сімейного Кодексу передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, а саме, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На підставі вищезаначеного стягувачка проконсультована про право на звернення до суду з метою стягнення пені з суми несплачених аліментів та стягнення з боржника несплачених аліментів як сумового боргу. Аналізуючи вищезазначене, підводимо підсумок, що подальше виконання виконавчого провадження №46204950 було недоцільним, так як строк виконання передбаченого законом для відповідного виду стягнення закінчився, борг, що утворився у зв`язку з несплатою аліментів стягнути неможливо, оскільки в боржника відсутні джерела доходу, майно та кошти, на які можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Таким чином, беручи до уваги всі вищезазначені фактори, постанова про закінчення виконавчого провадження №46204950 від 12.07.2022 р. є логічним завершенням примусового виконання виконавчого листа № 2-1255 від 23.07.2007. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подала до суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутністю представника відповідача та при вирішенні позову поклалася на розсуд суду. спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способам захисту свого права.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Крюківського відділу ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Захарченко Н.І. щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 46204950 від 12.07.2022 та скасувати цю постанову.

Однак, позивач пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Відповідно до абз. 5 п.1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна" на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

До того ж скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця - це особлива форма звернення до суду, яка регламентована Розділом VII ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України "Про виконавче провадження" так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 02.07.2014 " Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" у разі подання скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.

Положеннями ч.2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач у справі ОСОБА_1 є стягувачем виконавчого провадження, в рамках якого вона просить скасувати постанову, тобто стороною виконавчого провадження, така справа не може розглядатися за правилами позовного провадження в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України в редакції, діючій на час розгляду справи, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (стягувач), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи свій висновок у даній справі, суд приймає до уваги вимогист.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 255, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про скасування постанови державного виконавця, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутись до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця, у порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Маханьков О.В.