Номер провадження: 22-ц/813/6855/23
Справа № 492/567/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У червні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділити її, визнавши за ним право власності на 2/3 частини вказаної квартири, а за відповідачкою на 1/3 її частини.

Одночасно із позовною заявою, позивач також подав до суду заяву, у якій просив суд забезпечити його позов шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39 м2, житловою площею 25,5 м2, яка була придбана за договором купівлі продажу від 05 березня 2009 року, посвідченного Міцул О.В., приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області за №713.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову для продовження розгляду по суті заяви у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що повертаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначив дві підстави її невідповідності вимогам процесуального закону, а саме те, що заявником не зазначено жодних належних доказів на підтвердження наміру відчуження відповідачкою квартири, на яку позивач просить накласти арешт та не зазначено яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний у заяві захід забезпечення позову. Проте, як зазначає апелянт, такі докази, які хотів отримати суд, взагалі неможливо подати, оскільки не зрозуміло яким чином можливо доказати намір відповідача відчужити квартиру, враховуючи те, що такий намір не обов`язково реалізується шляхом подання відповідних оголошень про намір відчужити на відповідних площадках (соціальні мережі, рекламні сайти, дошки оголошень та багато іншого). Крім того, як зазначає апелянт, продавати майно можливо спонтанно, а можливо через знайомих, або щукати покупця у приватних бесідах з різними людьми в установах, на ринках, в магазинах тощо. Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що суд звернув увагу лише на питання реальності загрози невиконання рішення суду, які не були надані, але ст. 149 ЦПК України визначає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів не тільки може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а й ускладнити або зробити неможливим ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ст.353 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що вона не відповідає змісту та формі заяви про забезпечення позову, що визначені ст. 151 ЦПК України, а саме: у заяві заявником не зазначено: жодних належних доказів на підтвердження наміру відчуження відповідачкою квартири, на яку позивач просить накласти арешт; яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний у заяві захід забезпечення позову. Судом також зазначено, що заявником вказані загальні обставини необхідності забезпечення позову, а саме, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тоді як доказів необхідності забезпечення позову та щодо реальної загрози не виконання рішення суду, заявником не надано.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову.

Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмові формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За змістом норм ч.ч. 3, 4 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є поділ спільного сумісного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що відчуження квартири призведе до ускладнення у поновленні його прав як співвласника спільного майна подружжя, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки у разі відчуження майна, у цього майна до закінчення судового розгляду, може з`явитись новий власник.

Тобто, зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що в ній міститься достатньо інформації щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України.

З приводу питання обґрунтованості заяви, колегія суддів зауважує, що учасники судового процесу на власний розсуд обирають як саме їм обґрунтовувати свою правову позицію при подачі до суду тої чи іншої заяви, але знову ж таки це має вирішуватися під час розгляду заяви по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття чи не прийняття такої.

Заявником обґрунтовано необхідність заходу забезпечення позову, а саме ним наведені мотиви та підстави забезпечення позову у такий спосіб, який він вважав необхідним.

При цьому, колегія суддів, вважає, що ненадання доказів на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову, не є підставою для повернення вказаної заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст. 2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу.

За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева