Провадження № 2/554/6336/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2023 року місто Полтава
Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І., при секретарі судового засідання Рибак Ж.Ю., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І.
Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2023 року прийнято та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Ураховуючи викладене та те, що представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав.
За переконанням позивача, інформація, що була поширена Відповідачем у вищезгаданій статті є такою, що не відповідає дійсності та в цілому завдає шкоди честі, гідності його діловій репутації як колишньому депутату Тернівської міської ради, який тривалий час представляв та відстоював інтереси мешканців міста, а також як діючого помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 .
Відтак відомості, поширені у вищевказаному інтернет - джерелі, не є оціночними судженнями Відповідача, а навпаки, мають ознаки тверджень про факти, є негативними, образливими та принизливими для позивача.
Всупереч ст. 308 ЦК України при розміщенні спірної статті була використана фотографія ОСОБА_1 , хоча дозволу на й оприлюднення Відповідачу ОСОБА_1 не надавав.
Згідно із ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи.
Окрім того під статтею « ОСОБА_3 : «Так жить нельзя!» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на інтернет сайті " ОСОБА_4 " ІНФОРМАЦІЯ_3 (Новости Терновки и не только) Відповідачем зазначено прізвище і ім?я, як автора ОСОБА_1 .
Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 296 ШК України використання імені фізичної особи в літературних та інших творах, крім творів документального характеру, як персонажа (дійової особи) допускається лише за її згодою.
Жодних посилань на мою статтю розміщену на інтернет сайті "Газета Бегемот" ІНФОРМАЦІЯ_8 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Відповідачем не вказано, що також є порушенням норм чинного законодавства.
Відповідно до довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 26.05.2021 р. №182/2021-Д дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" на с. 7 якої зазначається: "Враховуючи викладене, знеособленість даних про реєстратора доменного імені pepper org.ua 6 службі WHOIS та їх нерозкриття реселером (посередником реєстратора доменного імені), а також нерозкриття даних про отримувача послуг хостингу хостинг-провайдером в досудовому порядку, з метою встановлення власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема в судовому порядку)"
У відповіді хостинг-провайдера ФОП ОСОБА_6 № 23/21 від 20.09.2021 р. на адвокатський запит міститься інформація про власника сайту. Власником сайту, на якому розміщено спірну статтю виявилася засновниця ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ "ВІСТІ ТЕРНІВКИ"
ОСОБА_2 зазначеній статті містяться інформація та твердження, які характеризують позивача ОСОБА_1 негативно, в тому числі в контексті виконання обов?язків депутата Тернівської міської ради, а зараз помічника-консультанта народного депутата України.
Відповідно до ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім?ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації
За положеннями ст. 297, ст. 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов?язане з обов?язками відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров?я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Конституцією кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4 ст. 32 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 6.10.2015).
Суд враховує правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п.39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п.75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
У ч. 2 ст. 302 ЦК передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.
Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.
Наведена інформація стосується певної фактичної поведінки позивача, наявність якої позивач заперечує. Відповідач зміст своїх висловлювань не розцінював як оціночні судження.
Отже, підстав вважати, що факти, викладені в статті щодо поведінки (дій) позивача, є оціночними судженнями, немає.
Відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ при тлумаченні ст.10 конвенції.
Проте у спірному випадку конкретні факти поведінки (дій) позивача, викладені в статті « ОСОБА_3 : «Так жить нельзя!» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на інтернет сайті " ОСОБА_4 " ІНФОРМАЦІЯ_3 (Новости Терновки и не только) можливо перевірити, і достовірність таких повідомлених фактів мають довести насамперед відповідачі.
Ураховуючи викладене, відомості стосовно ОСОБА_1 викладені у статті « ОСОБА_3 : «Так жить нельзя!» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на інтернет сайті " ОСОБА_4 " ІНФОРМАЦІЯ_3 (Новости Терновки и не только) є такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Окрім того, позивач стверджує, що йому була заподіяна і моральна шкода.
Відповілно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів ї сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням ї майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4, ч.5 ст. 23 ЦК України).
Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка ї завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розміщеною статтею на інтернет сайті відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у погіршенні стосунків з оточуючими, втраті певних напрацьованих роками взаємозв?язків як з мешканцями міста так і з іншими людьми, у душевних хвилюваннях, нервовості, дії Відповідача негативно вплинули на його репутацію як публічної особи; порушено нормальний спосіб життя, оскільки змушений докладати додаткові зусилля для захисту та відновлення своїх особистих немайнових прав.
Позивач завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі 13 449 (тринадцять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн.
Згідно приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Також на підставі ст.141 ЦПК з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 грн. та витрати, пов`язані з витребуванням доказів в розмірі 1200 грн.
Керуючись ст. ст. 32, 201, 275, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, суддя
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - задовольнити.
Визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують особисті немайнові права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , відомості, опубліковані 27 квітня 2021 р. у статті « ОСОБА_3 : « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на інтернет сайті " ОСОБА_4 " ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 13 449 (тринадцять тисяч чотириста сорок дев?ять) грн.
Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 гривень.
Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати за надання дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" Довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн.
Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про сторін:
1.Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
2.Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.
3.Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.
Суддя О.І.Шевська