Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 686/5268/23

провадження № 61-13510ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі представника - Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі представника - Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що йому завдано моральну шкоду у зв`язку

з невиконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року в справі № 2270/14181/11, а саме шкода заподіяна за період часу з 20 по 27 лютого 2023 року.

ОСОБА_1 зазначав, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року в справі № 2270/14181/11 залишається невиконаною з вини посадових і службових осіб відповідача, вказане правопорушення є триваючим у часі, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях

та хвилюваннях, які були ним перенесені під час тривалого очікування

на виконання рішення суду та повернення йому паспортної книжки. Крім того, він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та вживати додаткових заходів для захисту своїх прав в суді.

Позивач зазначав, що невиконанням рішення суду порушено його право приватної власності, право на справедливий суд та право

на відшкодування витрат. Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу статей 23, 1174 ЦК України та статті 56 Конституції України.

На підставі викладеного просив стягнути з держави Україна на його користь моральну шкоду у розмірі 8 000 000 000 000 грн, завдану внаслідок порушення його прав у зв`язку з умисним невиконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року

у справі № 2270/14181/11 у період часу з 20 по 27 лютого 2023 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 24 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1

у задоволенні позову.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 не довів належними

та допустимими доказами наявність складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим. Позивач не підтвердив доказами факт заподіяння йому моральної шкоди за період часу

з 20 по 27 лютого 2023 року в розмірі 8 000 000 000 000 грн.

11 вересня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2023 року

та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України

(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Касаційна скарга мотивована тим, що правовий конфлікт між сторонами виник з факту невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 2270/14181/11 в конкретний визначений ним часовий проміжок, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 23 ЦК України

та статті 56 Конституції України.

Заявник звертає увагу, що відмова суду відшкодувати моральну шкоду

є стимулом правопорушника продовжувати правопорушення, а згідно

з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) право заявника на відшкодування моральної шкоди

у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення,

за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання

про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Суди встановили, що Хмельницький окружний адміністративний

суд постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язав Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України

ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

На підставі зазначеного судового рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № НОМЕР_1).

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05 жовтня

2012 року замінив у виконавчому проваджені № НОМЕР_1

боржника - Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області на УДМС України в Хмельницькій області.

Державний виконавець постановою від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11 червня 2012 року № 2270/14181/11, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчив на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням

від 05 жовтня 2020 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у справі

№ 686/8422/20 стягнув з Державного бюджету України на користь

ОСОБА_1 10 510 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю УДМС України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили

з недоведеності позовних вимог.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити,

які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право

на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) -

це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі,

що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень

та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку

з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном

або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого

або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,

яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,

а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності

і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно

від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана

з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання

з відшкодування моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями

чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності

її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування

та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією

чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування .

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди

та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним

як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи,

а не інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися

до уваги.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору

про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Отже, суди, встановивши, що позивачем не надано доказів факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків та розміру заподіяння йому моральної шкоди у період часу з 20 по 27 лютого

2023 року внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження

№ 14-714цс19), постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року

у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 25 жовтня

2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21),

від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження

№ 61-10922св21).

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування

статті 23 ЦК України, викладеного у постановах Верховного Суду:

від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження

№ 61-2846св21), від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 (провадження № 61-19019св21), від 08 червня 2022 року 686/4032/21 (провадження № 61-19006св21).

У справі від 20 вересня 2021 року № 686/8422/20 (провадження

№ 61-2846св21) Верховний Суд зазначив, що «з урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок бездіяльності державного органу, вимог розумності, добросовісності, виваженості

та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку

з неможливістю тривалий час користуватися паспортом громадянина України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку,

що сума у розмірі 10 510 грн є достатньою для відшкодування спричиненої моральної шкоди. За таких обставин доводи касаційної скарги стосовно ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи

при визначенні розміру моральної шкоди, є необґрунтованими».

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 лютого

2022 року у справі № 686/13784/21 (провадження № 61-19019св21),

від 08 червня 2022 року 686/4032/21 (провадження № 61-19006св21).

У справі, що переглядається, відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року на його користь вже відшкодовано 10 510 грн.

Тому посилання заявника на висновки Верховного Суду, як на приклад неоднакового застосування норми права, колегія суддів не бере до уваги, адже суди попередніх інстанцій, розглянувши позов відповідно до цих висновків та встановивши обставини справи в повному обсязі

і в сукупності з належним чином оціненими доказами, відмовили

у задоволенні позовних вимог.

Отже, висновки судів за встановлених у цій справі обставин не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарз постановах Верховного Суду.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить

про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 686/1013/22 (провадження № 61-2171ск22),

від 02 березня 2023 року у справі № 686/3524/22 (провадження

№ 61-2168ск23), від 08 березня 2023 року у справі № 686/3663/22 (провадження № 61-2172ск23).

Водночас у цій справі позивач пред`явив вимоги про відшкодування моральної шкоди з підстав невиконання судового рішення впродовж семи днів, тобто по суті з явно надуманих підстав.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «згідно

зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише

на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди

у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення,

за що держава несе відповідальність, презюмується».

Заявник посилається на те, що суди мали б виходити з презумпції спричинення йому моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію.

Водночас, з огляду на предмет та підстави позову, зважаючи на заявлений позивачем проміжок часу невиконання відповідного рішення суду (впродовж семи днів), мотиви відмови у позові, можна дійти висновку

про спростування у цій справі презумпції завдання позивачу моральної шкоди.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що суд

в оскаржуваних рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі представника - Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області

про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська