Справа № 143/137/23
Провадження № 22-ц/801/1954/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуСправа № 143/137/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сича С. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . На момент смерті матері позивачка постійно проживала на території Донецької області, куди виїхала у 1987 році після укладення шлюбу. Дізнавшись про смерть матері, позивачка на час її поховання прибула у м. Погребище Вінницької області та після завершення обряду поховання повернулася на місце постійного проживання. З початком збройної агресії російської федерації проти України, позивачка після 24 лютого 2022 року вимушено повернулася в м. Погребище, де знайомі надали їй у тимчасове користування житловий будинок. У червні 2022 року позивачка звернулася до Погребищенської державної нотаріальної контори за інформацією щодо того, чи успадкований будинок матері, який залишився після її смерті та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Консультантом нотаріуса їй було повідомлено, що після смерті її матері заведена спадкова справа на підставі заяви її брата ОСОБА_2 , а також повідомлено, що у матеріалах справи наявний заповіт матері, яким вона заповіла в рівних долях їй з братом все своє майно. Однак, нотаріусом не було прийнято заяву про прийняття спадщини з посиланням на пропуск нею строку на прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом. ОСОБА_1 , зазначає, що пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини із об`єктивних причин, оскільки ні до відкриття спадщини, ні до завершення шестимісячного строку позивачці не було відомо про існування заповіту, складеного її матір`ю. На даний час вона має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті матері. Посилаючись на наведені обставини, просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд не врахував необізнаність позивачки про існування заповіту, оскільки вона проживала у іншій області та нотаріус не повідомив її про відкриття спадщини. Ці обставини не спростовані відповідачем, однак суд першої інстанції не надав їм належної правової оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Погребище Погребищенського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 80 (а.с. 8).

За життя, 24 грудня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області О.В. Швецем, зареєстрований в реєстрі за № 2153, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, все те, на що вона за законом матиме право, заповіла на користь своїх дітей ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах кожному (а.с. 28).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 51 від 31 січня 2023 року щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 після смерті спадкодавиці пісял шестимісячного стоку, визначеного для прийняття спадщини подав заяву до Погребищенської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, у якій повідомив, що крім нього є інші спадкоємці передбачені заповітом, а саме ОСОБА_1 . В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які відомості про відкликання чи скасування означеної заяви.

На вказаній заяві державним нотаріусом здійснено застереження про те, що спадкоємець є таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця 24.06.2011 року постійно проживав із померлою з 02.02.1994 року у спадковому житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджено штампом в паспорті про рейстрацію місця проживання та довідкою Погребищенської міської ради Вінницької області від 31.01.2012 року №332 (а.с. 52).

ОСОБА_1 відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Погребищенської міської ради від 07 квітня 2022 року № 518- є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 9).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка пропустила строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску такого строку. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, зробили правильний висновок про те, що обставини, на які посилалася ОСОБА_1 , як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, оскільки, з досліджених доказів встановлено, що позивачка була обізнана про смерть спадкодавиці, була присутня під час обряду поховання. Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що у день похованні матері позивачка повідомила, що мати склала заповіте на її та відповідача користь. Отже, ОСОБА_1 знала про своє право на прийняття спадщини за законом після смерті матері. Проте, як вбачається з її ж пояснень, на час відкриття спадщини та впродовж шести місяців після цього вона не претендувала на спадщину, оскільки у неї було своє житло в Донецькій області.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про необізнаність ОСОБА_1 про існування складеного на її користь заповіту правового значення не мають, оскільки впливають на наявність чи відсутність поважних причин пропуску нею строку на прийняття спадщини. Ба більше, ОСОБА_1 є дочкою спадкодавиці, тобто спадкоємицею 1-ї черги за законом, а тому незалежно від наявності заповіту на її ім`я вона бажаючи прийняття спадщини, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак таку заяву позивачка у шестимісячний строк не подала.

Інших поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини позивач не навела.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Суд вірно не взяв до уваги висновки Верховного Суду у справі №681/203/17 і правильно вважав що правовідносини у цих справах не є подібними, у справі №681/203/17 правовий висновок щодо необхідності вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини, здійснення їх виклику як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, не є релевантним для цієї справи, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними за суб`єктним та змістовним критерієм.

Аргументи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та їм надано належну правову оцінку.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, та оцінки доказів, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів вважає, що судом ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у цій справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачкою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Т. О. Денишенко

В. В. Оніщук