Номер провадження: 22-ц/813/5793/23
Справа № 501/5227/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 лютого 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з листопада 2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем.

У період шлюбу подружжям придбано транспортні засобі: автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 ; автомобіль Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 .

Оскільки вказане майно набуте за час шлюбу, то є спільною власністю подружжя. Однак позивачу стало відомо, що вказані транспортні засоби відчужені на користь третіх осіб, без її згоди, тому вона вважає, що має право на відшкодування частки їх вартості.

Позивач, з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості транспортних засобів: автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 та автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 153675 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 23.02.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частин транспортних засобів - автомобіля Citroen Xsara Picasso та автомобіля Peugeot Boxer в сумі 153675 грн. У задоволенні решти вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з доведеності обставин, зазначених у позові, щодо продажу відповідачем майна набутого за час шлюбу, а також відсутності доказів, які б підтверджували отримання коштів від продажу транспортних засобів подружжям, та що кошти витрачені в інтересах сім`ї.

Визначаючи вартість автомобілів, суд першої інстанції взяв до уваги висновки експерта № 264/22 та № 265/22 від 11.10.2022 року, відповідно до яких загальна вартість автомобілів складає 307350 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 лютого 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя відмовити посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що взяті до уваги судом першої інстанції висновки експертів № 264/22 та № 265/22 від 11.10.2022 року щодо визначення вартості транспортних засобів, містять відомості про можливу їх вартість, та включення до вказаної вартості ПДВ, тому вважає її завищеною. Також посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано оцінки доказам, а саме договорам купівлі-продажу автомобілів із зазначенням дійсної їх вартості, які надані відповідачем.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.06.2023 року відкрито провадження у вказаній справі та роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна подружжя в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто відчужив майно. Факт відчуження майна відповідачем не заперечується. Також позивач вважає, висновок суду першої інстанції щодо визначення вартості автомобілів на підставі висновків експерта правильним, а доводи скаржника в цій частині необґрунтованими.

Позивач, яка приймала участь у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, також просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем відчужені автомобілі, при цьому матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували отримання коштів від продажу подружжям та кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Суд першої інстанції вважав, що за вимогами закону, для цілей поділу майна подружжя визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Взявши до уваги висновки експерта щодо вартості автомобілів, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.11.2002 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб,прізвище після укладення шлюбу дружини ОСОБА_4 , про що зроблено запис № 1563 та підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_3 , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24.10.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, сторонами набуте майно, а саме:

- автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 ;- автомобіль Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 .

Зазначені обставини свідчать про те, оскільки автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 , та автомобіль Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 , придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 5142/2021/2767348 від 31.08.2021 року, укладеного в 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одесі передав у власність ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстровано за продавцем 28.05.2020 року.

На підставі договору комісії № 5972/21/1/007909 від 31.08.2021 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 , за яким покупцем є ОСОБА_5 . В пункті 1.1.договору зазначено, що транспортний засіб зареєстровано за продавцем 25.03.2021 року.

Звертаючись до суду із позовом позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі вартості автомобіля марки Citroen Xsara Picasso, та автомобіля марки Peugeot Boxer, в сумі 153675 грн, зазначивши, що автомобілі є спільним сумісним майном подружжя, при їх відчуженні поділ майна подружжя проведений не був, кошти від продажу автомобілів відповідач залишив собі, при цьому на підтвердження вартості автомобілів надано висновок експерта № 264/22 від 11.10.2022 року та висновок експерта № 265/22 від 11.10.2022 року.

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Відповідно до висновку експерта № 264/22 судової автотоварознавчої експертизи (справа 501/5227/21), складеного 11 жовтня 2022 року, складеного експертом Большаковим С.І, який попереджений про кримінальну відповідальність, середня ринкова вартість транспортного засобу Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 , станом на 11 жовтня 2022 року становить 136400 грн.

У висновку експерта № 265/22 судової автотоварознавчої експертизи (справа 501/5227/21), складеного 11 жовтня 2022 року, складеному експертом Большаковим С.І, який попереджений про кримінальну відповідальність, середня ринкова вартість транспортного засобу Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 , станом на 11 жовтня 2022 року становить 170950 грн.

Встановлення вартості автомобіля Peugeot Boxer та автомобіля Citroen Xsara Picasso судом першої інстанції здійснено на підставі висновку експерта № 264/22 та висновку експерта № 265/22, тобто взята середня ринкова вартість на момент розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначалося, про те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2021 року автомобіль марки Citroen Xsara Picasso продано за 10000 грн, автомобіль марки Peugeot Boxer продано на підставі договору комісії від 01.09.2021 року за 2000 грн. Оскільки сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, тому доцільним є стягнення на користь іншого власника грошової компенсації у розмірі вартості його частки, яка становить частки і складає 6000 грн.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем до суду надано розписку від 31.08.2021 року про отримання від ОСОБА_5 коштів у розмірі 63840 грн за автомобіль Citroen Xsara Picasso та розписку від 01.09.2021 року про отримання від ОСОБА_5 коштів у розмірі 45220 грн за автомобіль Peugeot Boxer.

Колегія суддів зазначає, що визначена у договорах купівлі-продажу транспортних засобів та у розписках вартість не відповідає дійсній вартості транспортних засобів, при цьому вартість автомобілів визначається виходячи із ринкової вартості на час вирішення спору, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновки експерта від 11 жовтня 2022 року.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості транспортних засобів інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, а тому суд першої інстанції на законних підставах визначив належний розмір компенсації частини спільного майна подружжя.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи звіту № 02114 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Peugeot Boxer, 1997 року випуску від 15.05.2023 року та звіту № 02109 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Citroen Xsara Picasso, 2004 року виписку від 15.05.2023 року, які подані майже через два місяці після подання апеляційної скарги, у зв`язку з тим, що клопотання не містить посилань про причини, які б перешкоджали відповідачу подати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції або заявити клопотання про призначення експертизи, та не надано доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, у клопотанні відповідачем зазначається, що оскільки до суду першої інстанції подавалися самі договори купівлі-продажу, в яких зазначена вартість автомобілів, то відповідач вважав їх достатніми для підтвердження ринкової вартості автомобілів, відповідно оцінка ним не робилась, також власник автомобілів - ОСОБА_5 тривалий час перебувала за межами Одеської області, що унеможливлювало проведення дослідження.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позовну заяву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У відзиві на позовну заяву відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання відзиву.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Слід зауважити, що рішення суду ухвалено 23 лютого 2023 року, а додані звіт № 02114 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Peugeot Boxer, та звіт № 02109 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Citroen Xsara Picasso, складені 15 травня 2023 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 сформовано висновок щодо застосування судом апеляційної інстанції статті 367 ЦПК України про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність

Із матеріалів справи вбачається, що дана справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з січня 2022 року.

Посилання відповідача на те, щовласник автомобілів ОСОБА_5 тривалий час перебувала за межами Одеської області, що унеможливлювало проведення дослідження, колегія суддів не приймає, оскільки із наданих відповідачем до суду розписок про отрмання коштів за продані автомобілі вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати ОСОБА_5 кошти у розмірі 300 грн за добу в якості орендної плати за користування автомобілями.

Отже ОСОБА_2 після продажу автомобілів мав право користування ними, відповідачем не зазначено обставини, які перешкоджали звернутися до суду із клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи. Доказів перебування ОСОБА_5 за межами Одеської області суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відчуження спірних автомобілів відбулося у шлюбі з позивачкою, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем зазначено, що позивачка в травні 2021 року пішла із дому, до вересня 2021 року навідувалась і вивозила речі з будинку.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Позивачкою зазначено, що під час укладення відповідачем договорів купівлі-продажу вони разом не проживали, припинили шлюбні відносини і нею на прикінці серпня 2021 року подано позов про розірвання шлюбу.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем транспортні засоби, які були спільною сумісною власністю подружжя і набуті за час шлюбу, відчужені після припинення сторонами шлюбних відносин, та після звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу, без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 надавала згоду на відчуження автомобілів та отримала кошти від їх продажу.

Про не надання згоди і не отримання коштів в інтересах сім`ї свідчить поведінка відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме пропозиція відповідача щодо укладення мирової угоди, за умовами якої ОСОБА_6 , погоджується на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за відчужені автомобілі, марки Citroen Xsara Picasso, 2004 року виписку, державний номер НОМЕР_4 , ПЕЖО,1997 року випуску НОМЕР_5 на загальну суму 12000 грн, частки становить 6000 грн, як договірної вартості частки у спільному майні подружжя.

Оскільки автомобілі, які є спільним сумісним майном подружжя, відчужено відповідачем без згоди дружини ОСОБА_1 , а доказів того, що отримані ним кошти використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, як і не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували отримання коштів від продажу автомобілів подружжям, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація вартості частини транспортних засобів автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 та автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 в сумі 153675 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.В. Стахова

М.В. Назарової