печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна про визнання недійсним договір дарування

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021р. позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договір дарування. Обгрунтовує тим, що метою укладення договору дарування квартири є свідоме ухилення від виконання грошового зобов`язання шляхом формальної передачі прав на майно, яке могло би стати предметом стягнення. Вважає договір дарування фіктивним та просить суд визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватний нотаріусом КМНО Гоменюк О.М., зареєстрований у реєстрі за № 680., застосувати наслідки недійсності Договору дарування шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52932347 від 2.07.2020 року 15:43:07, приватний нотаріус Гоменюк Олена Миколаївна. Представник позивача просив розглядати справу в відсутність, позов підтримав, надав відповідь на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_5 надав відзив. Проти позову заперечує, вказував на те що позов фактично штучно та фіктивно ініційовано відповідачем ОСОБА_4 , який є батьком відповідача ОСОБА_5 . Внаслідок неприязних стосунків, які виникли між _ними вступив у змову з позивачем з метою позбавлення ОСОБА_6 права власності на квартиру. ОСОБА_3 є дружиною рідного брата ОСОБА_4

ОСОБА_3 позову про стягнення грошових коштів на відповідача не подавала, на сьогоднішній день строк позовної давності сплив, та позивачка позбавлена можливості судового захисту щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 . Крім того, надана розписка підписана без фактичної передачі коштів, оскільки таких коштів в неї ніколи не було, позивачка ніколи не працювала, була домогосподаркою, відповідних доходів не мала.

Квартира АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_4 ОСОБА_5 з огляду на попередні домовленості між батьками ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_4 . Квартира була подарована одразу після 18-ти річчя ОСОБА_5 . Просив відмовити в позові, справу розглядати в відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 відзив не надав, в судове засідання не з`явився.

3-тя особа ПНКМНО ОСОБА_8 пояснення не надала.

Ухвалою суду від 21.04.23р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою суду від 11.05.23р. накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 0.

Ухвалою суду від 21.07.23р. призначено судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватний нотаріусом КМНО Гоменюк О.М., зареєстрований у реєстрі за № 680

ОСОБА_4 , є батьком відповідача ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 є дружиною рідного брата ОСОБА_4

Печерським районним судом міста Києва розглядалась справа № 757/40789/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року суд вирішив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_4 в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_7 погодилась на зменшення своєї частки при поділі майна без стягнення грошової компенсації в розмірі 4 359 365,00 грн з урахуванням інтересів свого сина, який бажає проживати в квартирі АДРЕСА_1 , та яка є місцем його постійного проживання.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК УкраїниПід час розгляду справи Верховний Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича;

4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Відповідно Договору дарування квартири ОСОБА_4 подарував квартиру ОСОБА_5 , який є близькими родичами та майно було відчужене на підставі безвідплатного договору.

Разом з тим, відповідач-1 не відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, оскільки позивач взагалі не зверталась з позовом про стягнення грошових коштів. В обґрунтування передачі відповідачу грошових коштів позивачка надала суду лише розписку, написану в простій письмовій формі.

Позивачем не надано суду жодних доказів, що у відповідача-1 відсутнє будь- яке нерухоме або рухоме майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Судом встановлено , що у відповідача є у власності інше майно, зокрема, квартира АДРЕСА_2 , та квартира АДРЕСА_3 .

Аналізуючи зібрані докази , суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. 155 ЦПК України підлягає скасуванню Ухвала Печерського районного суду м.Києва від 11.05.2023р. про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 0.

Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 15, 202.203,215 ,234 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 76-81, 89 , 141, 155, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна про визнання недійсним договір дарування.

Скасувати Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 11.05.2023р. про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 0.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_4

відповідач 1: ОСОБА_4 : АДРЕСА_5

відповідач 2: ОСОБА_5 : АДРЕСА_6

третя особа: Нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна: 01033,м.Київ, вул.. Саксаганського,9

Дата складання повного тексту рішення 21.09.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.