Справа № 464/2977/23 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2026/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджет України, на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 листопада 2022 відносно нього працівником Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Чичерською Г.М. було складено постанову серії ЕАР № 6181451 від 17 листопада 2022 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно із вказаною постановою, він, на думку працівника поліції, 17 листопада 2022 року о 07:17 год у с. Дуліби на дорозі не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1. «вузька суцільна лінія» та перетнув її, чим порушив п. 34 ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2023 року його адміністративний позов до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування вказаної вище постанови про адміністративне правопорушення задоволено, скасовано таку, а провадження у справі закрито. Вказує, що складання адміністративного матеріалу щодо нього порушило його законні права та свободи, оскільки даного адміністративного правопорушення він не вчиняв. Працівник поліції, не перевіривши фактичних обставин, склав постанову про адміністративне правопорушення, наслідком чого стало притягнення його до адміністративної відповідальності, більше того, правоохоронний орган, ігноруючи рішення суду, подав у виконавчу службу документи про примусове стягнення з нього коштів. Як наслідок, Сихівський ВДВС відкрив виконавче провадження, після чого він був змушений поїхати у виконавчу службу пред`явити рішення для закриття виконавчого провадження. В результаті зазначених неправомірних дій він зазнав душевних страждань, пережитих у зв`язку із самим фактом притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке не вчиняв; душевними стражданнями, пережитими внаслідок відвідування судових інстанцій та органу виконавчої служби; душевними стражданнями, внаслідок постійного стресу; душевними стражданнями у зв`язку із приниженням його честі та гідності, як пенсіонера, інваліда другої групи. Із посиланням на статті 23, 1173, 1174 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначав, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складення постанови), відтак у зв`язку із неправомірними діями відповідача ГУ НП у Львівській області він зазнав душевних страждань, та відповідно відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн, вказував, що окрім наведеного вище, ним було порушено звичний розклад життя, він був змушений звертатись до фахівців у галузі права, переживати страждання, доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції, які в свою чергу, не перевіривши достовірності обставин, тривалий час продовжували звинувачувати його у вказаних діяннях. Окрім цього, його соціальні зв`язки також зазнали негативних змін, а також необхідність відвідувати судові та виконавчі установи у м. Львові у період повномасштабної війни та карантинних обмежень наражала його на небезпеку, що також призвело до негативних наслідків, додаткових витрат та розпачу. Таким чином, вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони, внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 липня скасувати та прийнято нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не врахував, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито судом, що свідчить про його незаконне переслідування та є підставою для відшкодування йому спричиненої внаслідок такого провадження моральної шкоди, розмір якої, на думку позивача, ним доведений.

В липні 2023 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно із постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6181451 від 17 листопада 2022 року, винесеною працівником поліції Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Чичерською Г.М., ОСОБА_1 17 листопада 2022 року о 07 год. 17 хв., керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», р.н. НОМЕР_1 в с. Дуліби, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказаною постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, закриття провадження задоволено, постанову серії ЕАР №6181451, винесену 17 листопада 2022 року працівником поліції Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Чичерською Г.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди. Окрім того, адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до позивача ОСОБА_1 застосовано не було, оскільки вищевказана постанова скасована рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2023 року. Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

Проте з такими висновками суду погодись не можна, з огляду на таке.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що:

«у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що:

«кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі, що переглядається:

- судами встановлено, що моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через ухвалення незаконного рішення працівником поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, оскільки позивачу дійсно довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, шляхом звернення до суду із позовом про скасування неправомірного рішення, а також доведено, що позивач відчував себе морально подавленим через відкриття виконавчого провадження на виконання неправомірного рішення, а також докладання додаткових зусиль для закриття такого провадження та скасування заходів примусового виконання рішення, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання;

- судом першої інстанції не враховано, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини;

- місцевий суд, пославшись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), в порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України, не врахував правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18);

- за таких обставин дійшов невірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, вважає, що позивачу завдано моральної школи та визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн, що на її переконання є достатнім розміром за обставинами справи, що переглядається.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. компенсації моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич