Номер провадження: 22-ц/813/5545/23
Справа № 501/2999/22
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

третя особа Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2023 року

у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого просила суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу банківських операцій та розрахунків з клієнтами Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»;

- стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що вона (позивач) працювала в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді провідного економіста Сектору розрахунків з клієнтами Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №204/о від 16.09.2022 позивача звільнено з даної посади.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки:

- відповідачем не виконано вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо її працевлаштування, їй не запропоновано всі наявні вакантні посади, що відповідають її кваліфікаційному рівню протягом періоду звільнення;

- звільнення відбулось за відсутності попередньої згоди виборного органу первинної профспілки;

- при звільненні було порушено право позивача на переважне залишення на роботі, тощо.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: профспілки робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу банківських операцій та розрахунків з клієнтами Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено незаконно, з порушенням при звільненні чинного законодавства про працю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.03.2023 р. по справі № 501/2999/22.

Ухвалити нове рішення по даній справі, який у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовувано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази. Звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для її поновлення на роботі, виплаті середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_1 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Профспілки робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» Бризгалов С.О. у судовому засіданні надали пояснення, в яких зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 працювала в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді провідного економіста Сектору розрахунків з клієнтами Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.5).

Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 24.06.2022 №84 «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності працівників» проведено з 15.09.2022 зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності працівників Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у структурних підрозділах за списком згідно з Додатками до цього наказу (а.с.6-8).

Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 06.10.2021 №351 «Про зміни в організації виробництва і праці» створено в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» структурні підрозділи за списком (а.с.50-51).

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 12.10.2021, підтвердженням чого є аркуш ознайомлення (а.с.52).

На адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про майбутнє звільнення разом з переліком місць (посад) для заміщення працвниками порту (а.с.56-57), яке вона не отримала, що підтверджується копією конверту та повідомленням про вручення (а.с.58-59).

Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 204/о від 16.09.2022 позивача звільнено з даної посади (а.с.63).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, установлено, що наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 24.06.2022 №84 «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності працівників» проведено з 15.09.2022 зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності працівників Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у структурних підрозділах за списком згідно з Додатками до цього наказу.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2022 р. позивачці засобами поштового зв`язку «Укрпошта» направлено попередження про майбутнє звільнення № 350/11.2-09 від 27.06.2022 р. та одночасно з цим запропоновано переведення на одну з наявних вакантних штатних одиниць, перелік робочих місць (посад) для заміщення працівниками Підприємства, станом на 27.06.2022 р. додається до попередження. Відправлення повернулось відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, станом на день звільнення позивачка не була попереджена про майбутнє звільнення та не була ознайомлена з переліком всіх вакантних посад ДП «МТП «Чорноморськ», як це передбачено положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Встановивши, що відповідач не виконав обов`язок щодо попереджена про майбутнє звільнення та надання пропозицій про всі наявні у підприємстві вакансії, які існували на день звільнення, суд першої інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України та про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, в частині вирішення судом позову про поновлення на роботі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, проте не визначив розмір такого стягнення.

Так, позивач звільнена з роботи 27.09.2022 року, поновлена на роботі 21.03.2023 р.

Термін вимушеного прогулу позивача тривав впродовж семи місяців, а саме:

вересень 2022 р.- 4р.дні; жовтень 2022 р.- 21 р. день; листопад 2022 р.-22р. дні; грудень 2022 р. - 22 р. дні; січень 2022 р. - 22 р. дні; лютий 2023 р. - 20 р. дні; березень 2023 р. - 14 р. днів.

Загальна кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача складає 125 днів.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, за базову суму розрахунку взято два місяці (січень-лютий 2022 р.), які передували початку воєнного стану в країні та підприємстві з оплатою 2/3 посадового окладу позивача згідно наказів відповідача №43 від 28.02.2022 р. та №60 від 04.04.2022 р., що призвело до падіння зарплати позивача та що підтверджується листками розрахунків по зарплаті позивача за квітень - травень 2022 року.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 199/2128/15-ц (провадження № 61-29370св18) та у постанові від 04 листопада 2022 року у справі № 488/2652/20 (провадження № 61-6738св22).

Зарплата за січень 2022 року становить - 9776,64 грн, зарплата за лютий 2022 року становить - 9905,59 грн.

Середня зарплата за 2 місяці становить: (9776,64 + 9905,59):2=9841,11 грн.

Кількість робочих днів у січні 2022 року 19, кількість робочих днів у лютому 2022 року - 20 середня кількість днів за 2 місяці становить: (19+20)=19,5 р/днів.

Середня зарплата за один робочий день складає: 9841,11 грн : 19,5 р/дн.=504,67 грн/день.

Загальна сума оплати вимушеного прогулу складає - 125р/днів х 504,67 грн/день=63083,75 грн.

При звільненні позивачу виплатили 19213,38 грн.

Отже, відповідач повинен сплатити позивачу остаточно: 63083,75 грн - 19213,38 грн = 43870,37 грн.

Відповідачем розрахунку суми середнього заробітку не надано.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2023 року скасувати в частині стягнення з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 43870 грн 37 коп. без урахування обов`язкових податків та платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький