УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 2025/2994/2012

провадження № 61-13608ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі за позовом Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року Кредитна спілка «Лозівський взаємний кредит» (далі - КС «Лозівський взаємний кредит») звернулася до суду із позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа слухалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року позов КС «Лозівський взаємний кредит»

задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (в межах вартості отриманої спадщини, тобто у розмірі, що не перевищує 112 255,00 грн) та ОСОБА_1 на користь КС «Лозівський взаємний кредит» суму заборгованості за відсотками

за кредитним договором № 89 від 03 вересня 2008 року за період з вересня

2010 року по грудень 2014 року включно у розмірі 149 316,65 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2022 року.

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

23 серпня 2023 року справа № 2025/2994/2012 надійшла до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційну скаргу

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року було подано 15 серпня 2023 року, тобто після спливу більше одного року з дня закінчення строку на його апеляційне оскарження. Заявником не наведено обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України,

за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту.

12 вересня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи

у відкритті апеляційного провадження, не врахував, що повний текст рішення суду першої інстанції було складено 08 лютого 2022 року та отримано заявником 10 лютого 2022 року. У зв`язку з необхідністю підготовки апеляційної скарги нею 22 лютого 2022 року було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, проте 23 лютого 2022 року їй було надано відповідь про неможливість надання матеріалів справи у зв`язку з не зазначенням у заяві підстав для ознайомлення. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією росії проти України вона вимушена була виїхати до Закарпатської області, де знаходилась

до 30 липня 2023 року. 02 серпня 2023 року під час нарахування та виплати заробітної плати їй стало відомо, що на її рахунок накладено арешт у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання оскаржуваного рішення суду. 03 серпня 2023 року вона звернулась до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи

та 08 серпня 2023 року вказані матеріали їй були надані для ознайомлення. 14 серпня 2023 року нею було подано апеляційну скаргу. До клопотання

про поновлення строку на апеляційне оскарження заявником було додано докази на підтвердження зазначених обставин, проте апеляційний суд не взяв їх до уваги.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України уразі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися

на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства,

які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя

та справедливого судового розгляду, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише

з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими

і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну

та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно

від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку

на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що в судовому засіданні, яке було призначене на 04 лютого

2022 року, був присутній представник відповідачки ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 .

Повний текст рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року було складено 07 лютого 2022 року, тобто строк на його апеляційне оскарження закінчився 09 березня 2022 року.

Апеляційну скаргу на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 рокубуло подано заявником 15 серпня 2023 року, тобто, через один рік, п`ять місяців та шість днів після закінчення строку

на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року, посилаючись на збройну агресію, запровадження в країні воєнного стану, що унеможливило виконання нею процесуальних

дій протягом установленого законом строку.

Оцінивши в сукупності наведені ОСОБА_1 обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не є поважними причинами пропуску цього строку і не є підставами (виключними випадками), передбаченими пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту, оскільки ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи та брала участь

у судовому засіданні через свого представника, заявник не була позбавлена можливості ознайомитися з повним текстом рішення місцевого суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не зверталася до суду із заявами

про ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі й в електронному вигляді, надання копій матеріалів справи, не надала доказів на підтвердження обставин непереборної сили.

Що стосується доводів заявника про введення в Україні воєнного стану, необхідно зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення

до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску

з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується

в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві

про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану

в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану

та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних

дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення

до суду з апеляційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання нею

до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

ОСОБА_1 не навела достатнього обґрунтування того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск нею строку на звернення до суду

з апеляційною скаргою.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися

від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства

для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності

у неї об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявником не наведено таких обставин.

Встановивши, що звернувшись з апеляційною скаргою на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту вказаного рішення,

суд апеляційної інстанції правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається,

що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими

ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі за позовом Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська