Справа № 369/6604/21
Провадження № 2/369/592/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 03.12.2019 року. Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею. Зазначає, що з літа 2019 року відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про сина та не бажає приймати участі у їхньому житті та виховані. Таким чином, з метою своєчасного вирішення всіх життєвих питань неповнолітнього сина ОСОБА_4 , зокрема виїхати за кордон для оздоровлення та/або відпочинку без згоди батька, взяти участь у будь-яких міжнародних змаганнях або конкурсах, направити дітей для вивчення мови або проходження навчання за кордоном на період канікул тощо, а тому позивач вимушена звернутися із позовом до суду.

Ухвалою від 24.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.07.2021 року від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просить суд відмовити у його задоволені. Разом з тим зазначив, що питання щодо зміни місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з ним ніколи не ставилося, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

21.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що відповідач ніякої участі в житті дітей не приймає, а тому вона звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та просять прийняти рішення згідно вимогами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 липня 1996 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №688). Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 03.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 12 липня 1996 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї актовий запис №688 - розірвано.Рішення набрало законної сили.

У сторін є троє спільних дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо та їх неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає фактично разом з позивачем, при цьому відповідач не заперечує, що їх спільна дитина буде проживати разом з матір`ю.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Боярської міської ради, наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з позивачем, при цьому встановлено, що малолітня дитина сторін фактично проживає разом з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №8/68 від 11.11.2021 року, затверджено висновок Служби у справах дітей щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ст.2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) .

Твердження позивача про те, що вона не може виїхати з сином за кордон, оскільки батько не дає на це згоди і тому є необхідність визначити місце проживання дитини з матір`ю, суд вважає необґрунтованим, оскільки це не є підставою задоволення вимог про визначення місця проживання дитини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини, позицію відповідача щодо позову, а саме те, що він не заперечує щодо проживання сина з матір`ю, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів, що відповідач заперечує та чинить перешкоди у проживанні дитини з матір`ю, і тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради: Київська область, м.Боярка, вул.Грушевського, 39.

Повний текст рішення буде складено: 23.01.2023 року.

СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК