Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/742/22
Провадження № 2/499/23/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 січня 2023 року смт Іванівка
Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука Олександра Олександровича, за участю секретаря судового засідання Кирилової Світлани Федорівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий.
21 вересня 2022 року ОСОБА_3 (далі - також представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - також позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (далі - також відповідач) в якій просить провести поділ майна, що є спільною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ( далі - також позовна заява).
У позовній заяві представник позивача зазначає таке: позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року по 05 серпня 2021 року; після розірвання шлюбу сторони не досягли угоди про добровільний поділ майна, яке є їх спільною сумісною власністю; під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 (далі - також квартира), власником якої є відповідач (а.с. 1-4).
Відповідач не подав до суду відзив проти позову.
2. Суд, з приводу неявки в судове засідання сторін, зазначає таке.
Позивач до судового засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, представник позивача адвокат Гурник Віктор Олександрович подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі і участі позивача, та не заперечував проти розгляду ухвалення заочного рішення.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою-повісткою.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК).
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.
3. Процесуальні рішення та дії у справі такі.
Суддя Іванівського районного суду Одеської області ухвалою 29 вересня 2022 року відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 24 жовтня 2022 року, без виходу до нарадчої кімнати, постановив розгляд справи відкласти через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 21 листопада 2022 року, без виходу до нарадчої кімнати, постановив розгляд справи відкласти через відсутність електропостачання.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 14 грудня 2022 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 11 січня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи та надав представнику позивача час для подачі додаткових доказів.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалоювід 16 січня 2023 року, постановив розглянути справу заочно.
4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі.
24 квітня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №146 (а.с. 9).
Кременецький районний суд Тернопільської області рішенням від 05 серпня 2021 року розірвав шлюб між сторонами (а.с.19-22).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 5-1657, укладеного 10 жовтня 2013 року (а.с. 15-18).
5. Норми права, які застосував суд такі.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, далі - також СК).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1, статті 61 СК).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 63 СК).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК).
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина 2 статті 68 СК).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК).
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї . За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 2, 3 статті 70 СК).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК).
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (частина 1 статті 372 ЦК).
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина 2, 3 статті 372 ЦК).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, далі - також ЦПК).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК).
6. Мотиви з яких виходив суд задовольняючи позовні вимоги.
Суд зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування та особистої приватної власності набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК встановлено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Проте, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Суд наголошує, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК.
Суд констатує, що квартира придбана сторонами в період шлюбу, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя, а розірвання шлюбу між сторонами не припиняє права спільної сумісної власності на це майно. Відповідач заперечень щодо позову не надав та не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Сторони не навели підстав передбачених статтею 70 СК для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна.
Відтак квартира набута сторонами за час перебування в шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними рівними частками з одночасним визнанням права власності на 1/2 частину квартири за позивачем, після чого право спільної сумісної власності припиняється.
7. Висновок суду такий.
З огляду на зазначене суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю.
8. Розподіл між сторонами судових витрат такий.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК).
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача, оскільки позовна заява задоволена повністю.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 (проживає у будинку АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Іванівського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду, відповідачем у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а позивачем у загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення.
Повне рішення складене 16 січня 2023 року.
СуддяОлександр КРАВЧУК