ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/366/23 Справа № 203/5512/2021 Категорія 50 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, будучи працездатним та маючи можливість утримувати дитину, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій формі у розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 15 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано закріпленим у законодавстві обов`язком обох батьків утримувати малолітню дитину, а також з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного Кодексу України, вважав за доцільне стягувати з батька аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 15 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яку батько будучи працездатним має можливість надавати.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні судом розміру аліментів на утримання малолітньої дитини у вказаному розміру, судом не було враховано всі обставини, а саме наявність на його утриманні старшої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного подружнього життя у сторін народилася дитина, донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні позивача.

Разом із цим, на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у Київському національному університеті культури і мистецтв. Позивач вказану обставину не спорювала та не спростовувала.

Відповідач є працездатною особою, працює на посаді охоронця у ФОП ОСОБА_5 та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 6 500 гр. щомісячно.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог мотивуючи своє рішення тим, що відповідач, будучи здоровим та працездатним, як батько, зобов`язаний та має можливість утримувати свою малолітню дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції наявності на його утриманні ще однієї повнолітньої дитини, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і свідчать про необхідність встановлення аліментів у меншому розмірі, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної оцінки та додаткового правового аналізу не потребують.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду з позовом саме про зміну встановленого розміру аліментів за наявності доведених підстав, передбачених положеннями ст.192 СК України.

Фактично доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язок батька брати участь у матеріальних витратах на малолітню дитину, яка потребує такої допомоги.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова