Справа № 135/1075/22
Провадження № 2/135/42/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року м.Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судових засідань Гончарова К.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Орець Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином. Позов обґрунтовано тим, що згідно вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.09.2022 року у справі №135/775/22, 08.05.2022 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки із своїм пасинком ОСОБА_3 , яка виникла на грунті неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, здійснив постріл з належної йому пневматичної гвинтівки моделі «EKOL Major ES450» № НОМЕР_1 калібру 4,5 мм в напрямку ОСОБА_3 , який знаходився в коридорі квартири, однак влучив у праве передпліччя ОСОБА_1 , який знаходився на сходовій площадці біля квартири, внаслідок чого останній отримав поранення нижньої третини правого передпліччя набоєм із пневматичної зброї у вигляді рани м`яких тканин і перелому променевої кістки, які згідно висновку судово-медичного експерта №98 від 21.06.2022 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день. Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст.128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Вказаний вирок ухвалено Ладижинським міським судом на підставі угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_1 і обвинуваченим ОСОБА_2 .

Внаслідок спричинених відповідачем тілесних ушкоджень позивач змушений був проходити курс лікування в КП «Ладижинська міська лікарня» та нести витрати на лікування, розмір майнової шкоди складає 2170 грн. 60 коп.

Крім того, внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, пов`язаної з стражданнями від отриманих тілесних ушкоджень. Після пострілу, прийшовши до тями, позивач відчув надзвичайний фізичний біль отриманий від нападу, а також страх за власне життя. Тривале лікування, період реабілітації та інші заходи невідкладної допомоги позначили негативні зміни в його житті: щоденні думки та спогади про наслідки тієї психотравмуючої події продовжують його турбувати. У позивача виник страх можливого повторення ситуації, насторога, стривоженість, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, реакції замикання та почуття приниженої гідності. На даний час позивач боїться в темний час доби самостійно ходити в гості до друзів. Наслідки перенесених травм призвели до появи стійкого безсоння та сильної депресії. З огляду на всю глибину душевних страждань внаслідок шкоди здоров`ю, позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заподіяну йому майнову шкоду внаслідок вчинення злочину в розмірі 2170 грн. 60 коп., моральну шкоду внаслідок вчинення злочину в розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме сплати судового збору з позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_2 ухвалу про відкриття провадження з матеріалами справи отримав 10.11.2022 року, та 28.11.2022 року від представника відповідача адвоката Орець Н.І. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Під час розгляду кримінального провадження 13.09.2022 року ОСОБА_2 написав розписку-зобов`язання про сплату потерпілому ОСОБА_1 відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 4000 грн., заподіяної внаслідок злочину, передбаченого ст.128 КК України. У розписці ОСОБА_1 зазначив, що згоден, тим самим погодився не заявляти цивільного позову після сплати 4000 грн. матеріальної та моральної шкоди. 07.10.2022 року позивач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 компенсацію за понесену лікарняну шкоду в сумі 4000 грн., внаслідок злочину, передбаченому ст.128 КК України. У розписці ОСОБА_1 зазначене, що претензій до ОСОБА_2 він не має. Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди з тих самих підстав. В межах кримінального провадження не проводилася судово-психологічна експертиза на предмет визначення розміру заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди. Вважає, що розмір моральної шкоди позивачем не доведений.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав частково, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану злочином, в сумі 20 000 грн., та пояснив, що решту позовних вимог про стягнення майнової шкоди він не підтримує, оскільки відповідач ОСОБА_2 після розгляду кримінального провадження відшкодував йому матеріальну шкоду в повному обсязі. Також надав суду пояснення, що аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити його вимоги про стягнення моральної шкоди.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Орець Н.І. позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач отримав від відповідача у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 4 000 грн. після розгляду кримінального провадження, у позивача ОСОБА_1 будь-яких претензій до відповідача не було, про що зазначено ним у розписці. Крім того, посилалися на те, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди та її розміру. Зважаючи на вказане просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.05.2022 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки із своїм пасинком ОСОБА_3 , яка виникла на грунті неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, здійснив постріл з належної йому пневматичної гвинтівки моделі «EKOL Major ES450» № НОМЕР_1 калібру 4,5 мм в напрямку ОСОБА_3 , який знаходився в коридорі квартири, однак влучив у праве передпліччя ОСОБА_1 , який знаходився на сходовій площадці біля квартири, внаслідок чого останній отримав поранення нижньої третини правого передпліччя набоєм із пневматичної зброї у вигляді рани м`яких тканин і перелому променевої кістки, які згідно висновку судово-медичного експерта №98 від 21.06.2022 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день. Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року затверджено угоду від 19.08.2022 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 . ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначено узгоджену сторонами угоди про примирення покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_1 не заявлявся.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року, встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача ОСОБА_2 та отриманими тілесними ушкодженнями позивача ОСОБА_1 у вигляді сліпого поранення нижньої третини правого передпліччя набоєм із пневматичної зброї у вигляді рани м`яких тканин і перелому променевої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 добу.

Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Позивачем ОСОБА_1 пред`явлений позов про стягнення майнової шкоди в розмірі 2170 грн. 60 коп. В ході судового засідання позивач заявив, що не підтримує позов в цій частині у зв`язку з відшкодуванням йому відповідачем суми матеріальної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приймаючи до уваги, що матеріальна шкода, завдана злочином, відшкодована позивачу в повному обсязі, позивач не підтримує позов в частині вимог про стягнення майнової шкоди, а також відсутність заяви позивача про відмову від частини позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в позові в цій частині.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, завданої злочином, суд виходить в наступного.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст.ст. 3, 15 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі №635/6868/16-ц.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

На підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, останнім надано до суду, зокрема, вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року у справі №135/775/22, що набрав законної сили, який підтверджує протиправність діянь відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, що була завдана позивачу, і протиправним діянням відповідача і його вини в її заподіянні.

Вказані обставини не заперечувались учасниками справи під час розгляду кримінального провадження та даної цивільної справи.

Суд враховує практику Європейського Суду з прав людини з питання відшкодування моральної шкоди, відповідно якої оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand, Balkandaliv the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

На підтвердження завданої моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на те, після отримання тілесних ушкоджень він відчув надзвичайний фізичний біль, а також страх за власне життя, змушений був проходити тривале лікування, що негативним чином позначилося на його житті, щоденні думки та спогади про наслідки тієї психотравмуючої події продовжують його турбувати, у позивача виник страх можливого повторення ситуації, насторога, стривоженість, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, реакції замикання та почуття приниженої гідності, порушення сну та депресії.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, перенесений позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, які є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, моральні страждання, зумовлені тривалістю проходження лікування; тяжкість і тривалість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, внаслідок пережитого емоційного стресу у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, позивач продовжує відчувати негативні наслідки у виді переживань, страху, зміни настрою, нервозність, порушення сну тощо, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. одноразово.

Оцінюючи доводи відповідача та його представника щодо отримання позивачем від відповідача у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 4 000 грн., та відсутність у позивача ОСОБА_1 будь-яких майновий претензій до відповідача, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 отримав 07.10.2022 року від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 грн. як компенсацію за понесену ним лікарняну шкоду внаслідок злочину, про що зазначено ним у письмові розписці. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 також зазначив, що відповідач відшкодував йому витрати в сумі 4000грн. саме на лікування. Матеріалами справи встановлено, що шкода була завдана життю та здоров`ю позивача, завдані позивачеві тілесні ушкодження продовжують спричиняти позивачу фізичній біль та обмежують його у підтриманні звичайного укладу життя. Суд враховує ту обставину, що позивач не позбавлений можливості вимагати відшкодування моральної шкоди у разі, коли завдана шкода життю та здоров`ю продовжує відчуватися позивачем, як він зазначив у позові.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що отримання позивачем грошових коштів у відшкодування матеріальної шкоди, не позбавляє його права звернутися з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вона містить вимогу майнового характеру - про відшкодування матеріальної шкоди, та вимогу немайнового характеру - про відшкодування моральної шкоди.

Згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 при подачі позову був звільнений від сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. із позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та сплатив судовий збір із позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 992,40 грн. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, судовий збір, від якого позивач ОСОБА_1 звільнений, необхідно віднести за рахунок держави.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, то суд зазначає наступне.

При подачі даного позову та протягом розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі.

Водночас, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Орець Н.І. заявлено про стягнення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу представником відповідача ОСОБА_2 адвокат Орець Н.І. надано договір про виконання робіт від 17.11.2022 року, акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про виконання робіт б/н від 17.11.2022 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцію від 21.11.2022 року про оплату за надання юридичних послуг на суму 5 000 грн.; ордер про надання правничої (правової) допомоги.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу і акту приймання-передачі виконаної роботи до Договору про виконання робіт б/н від 17.11.2022 року, розмір понесених витрат на правову допомогу становить 5 000 грн.

Позивачем ОСОБА_1 не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що надані представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Орець Н.І. документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 5000 грн. Вказаний розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає розподілу за результатами розгляду справи.

Розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_1 складає 90%, тому, з врахуванням пропорційності понесених витрат, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 16 січня 2023 року.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова