Справа №:756/3913/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

в с т а н о в и в:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача: заборгованість з орендної плати за договором оренди у розмірі 6 935,00 грн; заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 826,71 грн; пеню у розмірі 1 % від суми прострочення за кожен день прострочення у сумі 9 298,01 грн; штраф за прострочення грошових зобов`язань у розмірі 6 447,50 грн; штраф за пошкодження приміщення у розмірі 32 940,00 грн; 3 % річних від простроченої суми за договором оренди в розмірі 33,81 грн; інфляційні втрати в розмірі 226,71 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони уклали договір оренди від 06 липня

2021 року, відповідно до умов якого орендар прийняв в оренду частину нежитлового приміщення № 205/3 площею 18,29 кв. м (з урахуванням коригуючого коеф. 1,016 на площу МЗК, що належить орендодавцю) згідно з планом розташування об`єкта оренди на поверсі, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 ,

ЖК «Воскресенський». Приміщення було передано відповідачу в оренду 16 червня 2021 року строком до 30 вересня 2023 року. ОСББ ЖК «Воскресенський», в якому розташоване приміщення, повідомило про те, що працівниками ОСББ було виявлено, що приміщення відкрите, пусте і перебуває у стані «до ремонту». 14 грудня 2021 року комісією у складі трьох особі здійснено огляд приміщення та фотофіксацію його стану. Позивач зазначає, що стан приміщення, в якому об`єкт був переданий в оренду відповідачу, та стан приміщення, в якому відповідач залишив приміщення, є істотно різними. Орендодавцеві стало відомо, що орендар продовжує здійснювати свою діяльність на території ЖК «Воскресенський», але в іншому приміщенні, проте орендодавець не отримував жодних повідомлень про дострокове розірвання договору за один повний календарний місяць, орендар не розрахувався за оренду приміщення за грудень 2021 року та не оплатив комунальні платежі за листопад-грудень 2021 року. З огляду на недобросовісну поведінку орендаря та порушенням ним умов договору, а також зважаючи на те, що останній не відреагував на здійснені орендодавцем заходи досудового врегулювання спору, не погасив перед заборгованості зі сплати комунальних платежів та орендної плати, позивач вимушена звернутись до суду з цією позовною заявою. Позивач зазначає, що неоплачений розмір комунальних платежів за час оренди становить 826,71 грн; розмір орендної плати за грудень 2021 року становить 4 940,00 грн. Посилаючись на п. 3.7 договору, позивач зазначає, що різниця між сплаченою орендарем сумою за пільговим розміром за увесь період оренди та перерахованою орендою платою за базовим розміром становить 6 935,00 грн. Позивач вважає, що саме на цю суму та суму заборгованості по комунальних платежах має здійснюватися з 01 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року нараховування пені на підставі п. 6.7 договору, а також 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до пункту 6.7 договору за прострочення орендарем грошових зобов`язань розмір пені становить 9 298,01 грн, а розмір штрафу - 6 447,50 грн. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 226,71 грн та 3 % річних від простроченої суми за договором оренди в розмірі

33,81 грн. Позивач зазначає, що при огляді приміщення встановлено відсутність лінолеуму, міжкімнатної перегородки, радіатора, стельового світильника, тощо. Згідно з п. 5.2 договору відповідач повинен сплатити штраф за пошкодження приміщення в розмірі 32 940,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року вказану позовну заяву передано на розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва. (а.с.44-45)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 53-55).

Відповідачем копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Також повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди від 06 липня 2021 року (а.с. 9-14).

В цьому договорі сторони передбачили, що: орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування на умовах цього договору об`єкт, детальний опис якого наведено в додатку до цього договору (п. 1.1.); сторони погодились, що строк, на який укладається договір, розмір орендної плати, а також інші додаткові особливості оренди, визначаються у додатку до цього договору (далі - Особливі умови оренди), який є його невід`ємною частиною (п. 1.2.); у випадку, якщо Особливі умови оренди не доповнюють, а суперечать іншим умовам договору, застосуванню підлягають Особливі умови оренди (п. 1.3.); цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди об`єкта оренди (п. 4.1.); кожна із сторін має право розірвати цей договір без зазначення будь-яких підстав такого розірвання за умови повідомлення іншої сторони про розірвання не менш, ніж за один повний календарний місяць до дати розірвання (п. 4.2.); орендодавець має право розірвати договір, заблокувати доступ до об`єкта оренди та отримати відшкодування збитків у випадку, якщо орендар: не дотримується вимог щодо цільового призначення об`єкту оренди; затримує повністю чи частково більше, ніж на 15 календарних днів, сплату орендної плати або виконання інших грошових зобов`язань за цим договором; двічі і більше разів на рік сплачує орендну плату з порушенням строку чи не виконує інші і грошові зобов`язання за цим договором; навмисно або з необережності погіршує стан об`єкту оренди або МЗК; зберігає на об`єкті оренди чи у МЗК будь-яке майно, що заборонене до зберігання; вчинив будь-які дії, які згідно з цим договором вимагають попереднього погодження орендодавця без такого погодження; не оплачує змінений орендодавцем розмір орендної плати у випадку його перегляду відповідно до встановленого цим договором порядку. У зазначених випадках орендодавець не зобов`язаний завчасно повідомляти орендаря про припинення договору, а має право заблокувати доступ до об`єкта оренди та розірвати договір негайно за фактом настання будь-якого з перелічених випадків (п. 4.6.).

У випадку прострочення будь-якою зі сторін будь-якого платежу, належного до сплати іншій стороні, сторона, яка допустила прострочення, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 1 % від суми прострочення за кожен день прострочення. Якщо прострочення платежів триває більше 10-ти календарних днів, орендодавець та/або орендар додатково сплачує штраф у розмірі 25 % від суми прострочення (п. 6.7. договору оренди від 06 липня 2021 року).

Відповідно до Особливих умов оренди (а.с. 15-18) орендар прийняв в оренду частину нежитлового приміщення № 205/3 площею 18,29 кв.м (з урахуванням коригуючого коеф. 1,016 на площу МЗК, що належить орендодавцю) згідно плану розташування об`єкта оренди на поверсі, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26-А (2-й поверх)

ЖК «Воскресенський» (п. 1.2.). Стан об`єкта оренди зафіксовано у додатку до договору оренди від 06 липня 2021 року (а. с. 19).

В Особливих умов оренди сторони погодили, що наступні поліпшення об`єкта оренди, які уже існують на дату передачі об`єкта в оренду та/або будуть здійснені в майбутньому, не підлягають відокремленню орендарем, а є такими, що належать орендодавцеві (невідокремлювані поліпшення) без будь-якої додаткової компенсації зі сторони орендодавця: підлога з її покриттям та будь-яким іншим оздобленням; стіни з усім її оздобленням, в тому числі встановлені в приміщенні перегородки; міжкімнатні та вхідні двері до об`єкту оренди; профілі, фурнітура, підвіконня та будь-які додаткові приладдя, встановленні на вікнах; стеля з усім її оздобленням та покриттям, включаючи підвісні панелі, полотна, плити, профілі; звуко-, шумо-, тепло- ізоляція, незалежно від місць її здійснення; електрика, включаючи освітлення (в т. ч. світильники, плафони, лампи та лампочки), розетки, виключателі, кабелі, сигналізаційні та охоронні системи, домофон, розетки, точки доступу тощо; системи кондиціонування (за виключенням внутрішнього та зовнішнього блоку кондиціонерів) та вентиляції, включаючи витяжки та будь-яке приточно-витяжне обладнання (п. 2.9). Без погодження з орендодавцем орендар має право робити поліпшення виключно декоративного, оздоблювального, інтер`єрного характеру та монтувати додаткове обладнання/техніку, якщо такі поліпшення/обладнання: не порушують цілісності стін, конструкції та систем об`єкта оренди та будівлі в цілому; не вимагають отримання жодних дозволів чи погоджень з органами державної влади чи організацією, яка утримує будівлю/територію, частиною якої є об`єкт оренди; можуть бути відокремлені без завдання будь-якої шкоди об`єкту оренди; не призводять до зміни площі, планування або конфігурації об`єкта оренди або зміни зовнішнього вигляду будівлі/території, частиною якої є об`єкт оренди) (п. 2.10.).

В Особливих умов оренди сторони також визначили, що базовий розмір орендної плати за користування об`єктом становить 5 490,00 грн щомісяця (п. 3.1.). Протягом спеціального періоду з 16 червня 2021 року до 30 вересня 2022 року застосовуються спеціальний розмір орендної плати в розмірі 4 940,00 грн за користування об`єктом оренди щомісяця (п. 3.2.). Орендна плата сплачується орендарем авансом щомісячно в строк до 20-го числа місяця, що передує звітному, на банківський рахунок орендодавця у безготівковому вигляді в національній валюті України (п. 3.3.). Орендар сплачує перший платіж за цим договором у розмірі 12 900,00 грн, що включає: орендну плату за період оренди з 16 червня 2021 року до 31 липня 2021 року, що становить 7 410,0 грн; гарантійний платіж в розмірі орендної плати за один місяць (базовий розмір). Гарантійний може бути сплачено не пізніше, ніж до 10 серпня 2021 року (включно) (п. 3.5.). Сторони домовились, що орендодавець не має права змінити орендну плату на період користування об`єктом оренди з 16 червня 2021 року до 30 вересня 2023 року, а орендар не має права достроково розірвати договір до закінчення спеціального періоду. У випадку дострокового розірвання цього договору орендарем до закінчення спеціального періоду, розмір орендної плати за увесь час, протягом якого орендар в рамках спеціального періоду користувався об`єктом оренди, підлягає перерахунку за діючим базовим розміром, а гарантійний платіж орендодавцем орендарю не повертається (п. 3.7.). Орендар додатково до орендної плати щомісячно самостійно сплачує комунальні платежі в залежності від ситуації: напряму постачальникам комунальних послуг у строки, визначені постачальниками комунальних послуг, але не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітнім; шляхом компенсації вартості комунальних послуг орендодавцеві (станом на дату підписання поговору стосується лише водопостачання та водовідведення) - не пізніше 10 календарних днів після відповідного повідомлення орендодавця (п. 3.9.). Фактичний обсяг і вартість спожитих комунальних послуг визначається відповідно до показань лічильників, встановлених на об`єкті оренди. Якщо для об`єкту оренди не встановлено окремого лічильника, вартість спожитих комунальних послуг визначається розрахунковим способом пропорційно до площі об`єкта оренди (п. 3.10). Об`єкт оренди, включаючи все необхідне для доступу до об`єкту оренди та МЗК, передано в оренду 16 червня 2021 року, тобто, до дати підписання цього договору (п. 4.1.). Орендар засвідчує, що прийняв об`єкт оренди у належному стані та без зауважень (п. 4.2.). Строк оренди: з 16 червня 2021 року до 30 вересня 2023 року (п. 4.4). У випадку пошкодження об`єкту оренди або МЗК у зв`язку з відокремленням невідокремлених поліпшень згідно з умовами цього договору без попереднього погодження з орендодавцем або нездійснення відновлення об`єкту оренди до попереднього стану з урахуванням нормального зносу при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві орендар зобов`язаний сплатити штраф у шестикратному базовому розмірі місячної орендної плати за користування об`єктом оренди (п. 5.2.).

14 грудня 2021 року комісією у складі трьох осіб (Голови правління ОСББ

«ЖК Воскресенський» Кропивницької Н.І., орендодавця ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_3 ) здійснено огляд приміщення № 205/3, ЖК «Воскресенський», вул. Петра Запорожця, 26-А (2-й поверх), м. Київ, та фотофіксацію його стану, що підтверджується актом огляду стану приміщення від 14 грудня 2021 року (а.с. 20-23).

В акті зафіксовано опис стану приміщення: вся підлога без будь-якого покриття, плінтуси відсутні; всі стіни без шпалер, на окремих ділянках залишилися фрагменти шпалер/декору; на стіні з вхідними дверима є точка освітлення; радіатор опалення відсутній; під вікном є вивід для приєднання радіатора; стеля без оздоблення, через стелю проходять електрокабелі, є точка приєднання світильника, сам світильник відсутній; вікно металопластикове, підвіконня відсутнє; в середині приміщенні відсутні будь-які перегородки чи стіни (п. 1).

15 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою вих.№ 15/12 про сплату заборгованості в розмірі 48 227,02 грн, з яких: заборгованість з орендної плати (за грудень 2021 року + перерахована за базовою ставкою) - 4 190,00 грн; пеня на підставі п. 6.7. договору - 4 517,40 грн; штраф на підставі п. 6.7 договору - 5 830 грн; штраф за п. 5.2. Особливих умов оренди договору - 32 940,00 грн; заборгованість з комунальних послуг - 749,62 грн (а. с. 24-32).

За договором оренди ОСОБА_2 сплатив такі орендні платежі із призначенням платежу «орендна плата згідно з договором б/н від 06 липня 2021 року»: 7 410,00 грн (меморіальний ордер № 146131495 від 12 липня 2021 року, а.с. 35); 4 940,00 грн (меморіальний ордер № 252214493 від 04 серпня 2021 року, а.с. 36); 6 400,00 грн (меморіальний ордер № 258943941 від 31 серпня 2021 року, а.с. 37); 5 000,00 грн (меморіальний ордер № 268816432 від 06 жовтня 2021 року, а.с. 38); 4 500,00 грн (меморіальний ордер № @2РL76362 від 03 листопада

2021 року, а.с. 39); 500,00 грн (меморіальний ордер № 277556144 від 08 листопада 2021 року, а.с. 40).

Звертаючись із позовом, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що ОСББ ЖК «Воскресенський», в якому розташоване орендне приміщення, повідомило її про те, що працівниками ОСББ було виявлено, що приміщення відкрите, пусте і перебуває у стані «до ремонту». Стан приміщення, в якому відповідач залишив приміщення, істотно відрізняється від стану приміщення, в якому об`єкт був переданий в оренду відповідачу. Орендодавець не отримував жодних повідомлень від орендаря про дострокове розірвання договору за один повний календарний місяць, орендар не розрахувався за оренду приміщення та не оплатив комунальні платежі.

З приводу заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 6 935 грн.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Під вимогами положень актів цивільного законодавства, від яких сторони в договорі не можуть відступити, слід розуміти імперативні приватно-правові (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 504/3770/15 (провадження № 61-5699св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці, під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див.: постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанову Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України).

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61?11сво17).

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина друга статті 632 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року в справі № 395/499/16-ц (провадження № 61-15404св18) вказано, що «тлумачення частини другої статті 632 ЦК України свідчить, що в цій нормі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов`язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни».

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (частина третя статті 631 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 631 ЦК України свідчить, що сторони в тому чи іншому договорі можуть передбачити застереження про застосування до відносин сторін, що виникли до укладення договору, умов договору, який укладається пізніше (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 713/1697/19 (провадження № 61-19217св21).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України в редакції станом на момент укладення договору).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини перша, п`ята статті 762 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частини перша, друга статті 530 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Позивач стверджує, що станом на 04 травня 2022 року орендар не оплатив орендну плату за грудень 2021 року у розмірі 4 940,00 грн. З посиланням на п. 3.7 Особливих умов оренди ФОП ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити їй заборгованість з орендної плати у більшому базовому розмірі, а саме сумарно 6 935,00 грн, з урахуванням різниці між сплаченою орендарем сумою за пільговим розміром за увесь період оренди та перерахованою орендною платою за базовим розміром.

Судом установлено, що у п. 3.7 Особливих умов оренди сторони дійшли згоди про те, що орендодавець не має права змінити орендну плату на період користування об`єктом оренди з 16 червня 2021 року до 30 вересня 2023 року, а орендар не має права достроково розірвати договір до закінчення спеціального періоду. У випадку дострокового розірвання цього договору орендарем до закінчення спеціального періоду, розмір орендної плати за увесь час, протягом якого орендар в рамках спеціального періоду користувався об`єктом оренди, підлягає перерахунку за діючим базовим розміром, а гарантійний платіж орендодавцем орендарю не повертається. Базовий розмір орендної плати за користування об`єктом становить 5 490,00 грн щомісяця (п. 3.1. Особливих умов оренди). Протягом спеціального періоду з 16 червня 2021 року до 30 вересня 2022 року застосовуються спеціальний розмір орендної плати в розмірі 4 940,00 грн за користування об`єктом оренди на місяць (п. 3.2. Особливих умов оренди).

Кожна із сторін має право розірвати цей договір без зазначення будь-яких підстав такого розірвання за умови повідомлення іншої сторони про розірвання не менш, ніж за один повний календарний місяць до дати розірвання (п. 4.2. договору оренди від 06 липня 2021 року).

Орендодавець має право розірвати договір, заблокувати доступ до об`єкта оренди та отримати відшкодування збитків у випадку, якщо орендар: не дотримується вимог щодо цільового призначення об`єкту оренди; затримує повністю чи частково більше, ніж на 15 календарних днів сплату орендної плати або виконання інших грошових зобов`язань за цим договором; двічі і більше разів на рік сплачує орендну плату з порушенням строку чи не виконує інші і грошові зобов`язання за цим договором; навмисно або з необережності погіршує стан об`єкту оренди або МЗК; зберігає на об`єкті оренди чи у МЗК будь-яке майно, що заборонене до зберігання; вчинив будь-які дії, які згідно з цим договором вимагають попереднього погодження орендодавця без такого погодження; не оплачує змінений орендодавцем розмір орендної плати у випадку його перегляду відповідно до встановленого цим договором порядку. У зазначених випадках орендодавець не зобов`язаний завчасно повідомляти орендаря про припинення договору, а має право заблокувати доступ до об`єкта оренди та розірвати договір негайно за фактом настання будь-якого з перелічених випадків (п. 4.6. Договору оренди від 06 липня 2021 року).

Тлумачення п. 3.7 Особливих умов оренди свідчить, що сторони домовились про перерахунок орендної плати, сплаченої в рамках спеціального періоду користування, за діючим базовим розміром у випадку дострокового розірвання цього договору орендарем.

Судом встановлено, що орендар ОСОБА_2 не ініціював дострокове розірвання договору оренди. Ця обставина визнається і позивачем, який у позовній заяві зазначає, що він не отримував жодних повідомлень про дострокове розірвання договору за один повний календарний місяць. За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для перерахунку орендної плати, сплаченої в рамках спеціального періоду користування, за діючим базовим розміром на підставі п. 3.7 Особливих умов оренди. І позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими.

Орендна плата сплачується орендарем авансом щомісячно в строк до 20-го числа місяця, що передує звітному, на банківський рахунок орендодавця у безготівковому вигляді в національній валюті України (п. 3.3. Особливих умов оренди).

ОСОБА_2 не сплатив орендну плату за грудень 2021 року у розмірі 4 940,00 грн. Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість з орендної плати у розмірі 4 940,00 грн. У задоволенні іншої частини позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати слід відмовити у зв`язку із її необґрунтованістю.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 826,71 грн.

Позивач вказує, що 04 травня 2022 року представники ОСББ «ЖК «Воскресенський» повідомили її про те, що орендар ОСОБА_2 не в повному обсязі сплатив комунальні платежі (за утримання території та спожиту електроенергію на підставі даних лічильника), а саме за листопад 2021 року (677,37 грн) та грудень 2021 року (149,34 грн) наявна заборгованість у розмірі 826,71 грн (а.с. 6).

Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див: постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Позивач не надала будь-яких доказів фактичної наявності заборгованості з оплати комунальних послуг (утримання території та електроенергія на підставі даних лічильника) за листопад 2021 року та грудень 2021 року (довідки про наявність заборгованості, квитанцію ОСББ тощо). Саме по собі зазначення в акті огляду стану приміщення від 14 грудня 2021 року показників лічильника електроенергії станом на 14 грудня 2021 року 3 559 кВт не підтверджує наявність заборгованості за листопад 2021 року та грудень 2021 року. У зв`язку із цим суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 826,71 грн, тому у задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 1 % від суми прострочення за кожен день прострочення у розмірі 9 298,01 грн та штрафу за прострочення грошових зобов`язань у розмірі 6 447,50 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому можливість їх одночасного застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором підтверджує недотримання припису частини першої статті 61 Конституції України про заборону повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (див. висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, сформульовані у постановах від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 133/474/15-ц).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 333/4292/15-ц (провадження № 61-8298св21).

У позові ФОП ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача за прострочення орендарем грошових зобов`язань пеню в розмірі 9 298,01 грн та штраф у розмірі 6 447,50 грн на підставі п. 6.7 договору.

У абзаці 1 п. 6.7. договору оренди від 06 липня 2021 року сторони передбачили, що: «у випадку прострочення будь-якою з сторін будь-якого платежу, належного до сплати іншій стороні, сторона, яка допустила прострочення, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 1 % від суми простроченні за кожен день прострочення. Якщо прострочення платежів триває більше 10-ти календарних днів, орендодавець та/або орендар додатково сплачує штраф у розмірі 25 % від суми прострочення (абзац 2 п. 6.7. договору оренди від 06 липня 2021 року).

Аналіз абзаців 1 та 2 п. 6.7. договору оренди від 06 липня 2021 року свідчить, що ними встановлено штраф і пеню за один вид цивільно-правової відповідальності, а саме за прострочення будь-якою зі сторін будь-якого платежу, належного до сплати.

Керуючись вимогами справедливості та розумності, з урахуванням розміру пені та штрафу, суд вважає, що стягнення пені у розмірі 9 298,01 грн є нерозумним і несправедливим. Тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 9 298,01 грн слід відмовити.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що позивачем нараховано такі суми штрафів: 1 852,50 грн - за червень (15 днів) та липень 2021 року; по 1 235,00 грн за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року. Загальний розмір штрафу за розрахунками позивача становить 8 027,50 грн. До стягнення позивачем заявлено штраф у розмірі 6 447,50 грн з урахуванням часткового погашення штрафу за рахунок гарантійного платежу (1 580,00 грн). Відповідні розрахунки наведені позивачем у п. 1 розрахунку заборгованості за договором оренди від 06 липня 2021 року (а.с. 6).

Разом із тим, суд звертає увагу, що за змістом абзацу 2 п. 6.7. договору оренди від 06 липня 2021 року сторони передбачили, що розмір штрафу становить 25 % від суми прострочення у випадку, якщо прострочення платежів триває більше 10-ти календарних днів. Проте згідно з п. 1 розрахунку заборгованості за договором оренди від 06 липня 2021 року прострочення оплати орендної плати за червень (15 днів) та липень 2021 року тривало лише 5 днів. Сторони узгодили, що орендар сплачує перший платіж за цим договором у розмірі 12 900,00 грн, що включає: орендну плату за період оренди з 16 червня 2021 року до 31 липня 2021 року, що становить 7 410,00 грн (п. 3.5. Особливих умов оренди). 12 липня 2021 року ОСОБА_2 за договором оренди сплатив орендну плату у розмірі 7 410,00 грн (меморіальний ордер № 146131495 від 12 липня 2021 року, а.с. 35). За таких обставин нарахування позивачем штрафу у розмірі 1 852,50 грн за червень (15 днів) та липень 2021 року є необґрунтованим.

Орендар зобов`язаний був сплачувати щомісячний орендний платіж до 20-го числа місяця, що передує звітному (п. 3.3. Особливих умов оренди).

Відповідно до наданих позивачем меморіальних ордерів про сплату орендної плати та розрахунку заборгованості відповідача за договором оренди платіж за серпень, який мав бути сплачений до 20 липня 2021 року, фактично сплачений 04 серпня 2021 року, платіж за вересень, який мав бути сплачений до 20 серпня 2021 року, фактично сплачений 31 серпня 2021 року, платіж за жовтень, який мав бути сплачений до 20 вересня 2021 року, фактично сплачений 06 жовтня 2021 року, платіж за листопад, який мав бути сплачений до 20 жовтня 2021 року, фактично сплачений двома платежами: 03 листопада 2021 року (4 500,00 грн) і 08 листопада 2021 року (500,00 грн), що зумовило нарахування орендодавцем штрафу за кожен з указаних місяців по 1 235,00 грн).

У зв`язку із цим за прострочення грошових зобов`язань з відповідача на користь позивача належить до стягнення штраф у розмірі 4 595,00 грн (штраф за серпень-грудень 2021 року у розмірі 6 175,00 грн (5*1 235,00 грн) - гарантійний платіж у розмірі 1 580,00 грн). У задоволенні іншої частини позовної вимоги про стягнення штрафу слід відмовити у зв`язку із її необґрунтованістю.

Щодо вимоги про стягнення штрафу за пошкодження приміщення у розмірі

32 940,00 грн.

Позивач зазначає, що при огляді приміщення встановлено відсутність лінолеуму, міжкімнатної перегородки, радіатора, стельового світильника тощо, тому відповідно до п. 5.2 договору оренди від 06 липня 2021 року позивачем нараховано штраф за пошкодження приміщення в розмірі 32 940,00 грн.

В Особливих умов оренди сторони погодили, що наступні поліпшення об`єкта оренди, які уже існують на дату передачі об`єкта в оренду та/або будуть здійснені в майбутньому, не підлягають відокремленню орендарем, а є такими, що належать орендодавцеві (невідокремлювані поліпшення) без будь-якої додаткової компенсації зі сторони орендодавця: підлога з її покриттям та будь-яким іншим оздобленням; стіни з усім її оздобленням, в тому числі встановлені в приміщенні перегородки; міжкімнатні та вхідні двері до об`єкту оренди; профілі, фурнітура, підвіконня та будь-які додаткові приладдя, встановленні на вікнах; стеля з усім її оздобленням та покриттям, включаючи підвісні панелі, полотна, плити, профілі; звуко-, шумо-, тепло- ізоляція, незалежно від місць її здійснення; електрика, включаючи освітлення (в т.ч. світильники, плафони, лампи та лампочки), розетки, виключателі, кабелі, сигналізаційні та охоронні системи, домофон, розетки, точки доступу тощо; системи кондиціонування (за виключенням внутрішнього та зовнішнього блоку кондиціонерів) та вентиляції, включаючи витяжки та будь-яке приточно-витяжне обладнання (п. 2.9).

Судом установлено, що 14 грудня 2021 року комісія у складі трьох осіб (Голови правління ОСББ «ЖК Воскресенський» Кропивницької Н. І., орендодавця ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_3 ) здійснила огляд приміщення № 205/3, ЖК «Воскресенський», вул. Петра Запорожця, 26-А (2-й поверх), м. Київ, та фотофіксацію його стану, що підтверджується актом огляду стану приміщення від 14 грудня 2021 року. В акті зафіксовано опис стану приміщення: вся підлога без будь-якого покриття, плінтуси відсутні; всі стіни без шпалер, на окремих ділянках залишилися фрагменти шпалер/декору; на стіні з вхідними дверима є точка освітлення; радіатор опалення відсутній; під вікном є вивід для приєднання радіатора; стеля без оздоблення, через стелю проходять електрокабелі, є точка приєднання світильника, сам світильник відсутній; вікно металопластикове, підвіконня відсутнє; в середині приміщенні відсутні будь-які перегородки чи стіни (п. 1).

У випадку пошкодження об`єкту оренди або МЗК у зв`язку з відокремленням невідокремлених поліпшень згідно умов цього договору без попереднього погодження з орендодавцем або не здійснення відновлення об`єкту оренди до попереднього стану з урахуванням нормального зносу при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві, орендар зобов`язаний сплатити штраф у шестикратному базовому розмірі місячної орендної плати за користування об`єктом оренди (п. 5.2.).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено: «У разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такий висновок зробили Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, просив відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) щодо застосування в подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.24) і від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт 85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт 8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)). Підстав для відступу від цих висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає».

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п. 8.22-8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Звертаючись із позовом, позивач не визначила розмір збитків, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням приміщення. Враховуючи фактичні обставини, встановлені судом, а саме зафіксовані пошкодження, що підтверджуються актом огляду стану приміщення від 14 грудня 2021 року, розмір заборгованості з орендної плати, перевищення розміру штрафу у 6,7 разів у порівнянні із розміром заборгованості з орендної плати, суд вважає, що така умова для зменшення розміру штрафу як інші обставини, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 ЦК України, є наявною. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. З урахуванням загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України), суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми штрафу, що підлягає стягненню, до 19 760,00 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача належить стягнути штраф за пошкодження приміщення у розмірі 19 760,00 грн. У задоволенні іншої частини позовної вимоги про стягнення штрафу слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми за договором оренди в розмірі 33,81 грн та інфляційних втрат у розмірі 226,71 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У позові ФОП ОСОБА_1 вказує, що з відповідача належить стягнути суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: інфляційні втрати в розмірі 226,71 грн та 3 % річних від простроченої суми за договором оренди в розмірі 33,81 грн.

Відповідно до п. 4 розрахунку заборгованості за договором оренди від 06 липня

2021 року (а.с. 7) позивачем нараховано за період 53 дні (з 01 січня 2022 року): інфляційні втрати у розмірі 226,71 грн (202,56 грн на орендну плату в розмірі 6 935,00грн та 24,15 грн на суму комунальних платежів) та 3 % річних від простроченої суми за договором оренди в розмірі 33,81 грн (30,21 грн на орендну плату в розмірі 6 935,00 грн та 3,60128 грн на суму комунальних платежів). Базою для нарахування позивачем визначено орендну плату в розмірі 6 935,00 грн та комунальні платежі у сумі 826,71 грн.

Оскільки позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг у розмірі 826,71 грн, відсутні й підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення сплати комунальних платежів. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 24,15 грн та 3 % річних у розмірі 3,60128 грн, нарахованих на суму комунальних платежів, належить відмовити.

Також суд звертає увагу на те, що базою для нарахування позивачем визначено орендну плату в розмірі 6 935,00 грн (різниця між сплаченою орендарем сумою за пільговим розміром за увесь період оренди та перерахованою орендою платою за базовим розміром). Разом із тим, судом встановлено відсутність підстав для перерахунку орендної плати, сплаченої в рамках спеціального періоду користування, за діючим базовим розміром на підставі п. 3.7 Особливих умов оренди.

За таких обставин позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на орендну плату за грудень 2021 року у розмірі 4 940,00 грн у межах визначеного позивачем періоду нарахування (як визначила у розрахунку позивач, з 01 січня 2022 року цей період становить 53 дні).

Розрахунок індексу інфляції здійснюється за такою формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІN : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІN - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період прострочення - з 01 січня 2022 року до 22 лютого 2022 року. Індекси інфляції: січень 2022 року - 101,3; лютий 2022 року - 101,6. Індекс інфляції (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.02920800. Інфляційне збільшення:

4 940 x 1,02920800 - 4 940 = 144,29 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за такою формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення -

з 01 січня 2022 року до 22 лютого 2022 року. Кількість днів у періоді - 53. 4 940 x 3 % x 53 : 365 : 100 = 21,52 грн.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 144,29 грн та 3 % річних у розмірі 21,52 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 : заборгованості з орендної плати у розмірі 4 940,00 грн; штрафу за прострочення грошових зобов`язань у розмірі 4 595,00 грн; штрафу за пошкодження приміщення у розмірі

19 760,00 грн; інфляційних втрат у розмірі 144,29 грн та 3 % річних у розмірі 21,52 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 51,95 % від суми сплаченого судового збору. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 992,40 грн (а.с. 8), то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить 515,55 грн (992,40 грн х 51,95 %).

Враховуючи наведене та керуючись статтям 3, 6, 13, 15, 16, 20, 213, 509, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 627, 628, 629, 631, 632, 637, 651, 759, 762 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 188, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце поживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за договором оренди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : заборгованість з орендної плати у розмірі 4 940,00 грн; штраф за прострочення грошових зобов`язань у розмірі 4 595,00 грн; штраф за пошкодження приміщення у розмірі 19 760,00 грн; інфляційні втрати у розмірі 144,29 грн та 3 % річних у розмір 21,52 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 515,55 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: