Провадження № 2/752/2044/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 серпня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевська І.О.,

за участі секретаря судових засідань Стороженко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, за результатом розгляду якої просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 14447,08 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201107660., забезпечений транспортний засіб марки «Citroen С4», д.р.н. « НОМЕР_1 ». 22.01.2021 року приблизно о 13 год. 15 хв., в м. Києві по вул. Академіка Заболотного мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Citroen С4», д.р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку, тому ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило страхове відшкодування, на користь власнику автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », виплатило страхове відшкодування в розмірі 14 447 грн. 08 коп. В той же час, відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди керував забезпеченим транспортним засобом, який не відповідав технічному стану існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для заявлення страховиком регресної вимоги. 13 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого позивач отримав право вимоги до відповідача за полісом №201107660 від 01.09.2020 року.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Відповідач відзиву, заперечень, пояснень по суті справи не надав.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року у справі № 752/3706/21, провадження № 752/3706/21, ОСОБА_5 визнано винним скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень.

У відповідності до вказаної постанови ОСОБА_2 22.01.2021 року приблизно о 13 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Citroen C4», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Академіка Заболотного в місті Києві, порушив вимоги пунктів 2.3 а), 31.1 Правил дорожнього руху України, а саме - перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан свого автомобіля, внаслідок чого відбувся відкрив капоту в автомобіля «Citroen C4», що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

01.09.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201107660.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Citroen C4», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» - з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за Полісом №201107660 від 01.09.2020 року.

ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », страхове відшкодування в розмірі 14 447 грн. 08 коп., що підтверджується страховим актом №2094571-1 від 26.03.2020 року та платіжним доручення №11273 від 26 березня 2021 року.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно п. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 26 березня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №11273 від 26.03.2021 року.

13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №201107660 від 01.09.2020 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, враховуючи наведенні вище положення діючого законодавства та встановлені судом обставини, які свідчать, що відповідач, як особа, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом, який не відповідав технічному стану існуючим вимогам Правил дорожнього руху, позивач набув право регресної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в частині стягнення коштів в порядку регресу.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 908 гривень.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. У матеріалах справи містяться договір про надання правової допомоги № 30/01/19 укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Самойлено П.М.

Відповідно до платіжного доручення на рахунок адвоката позивачем було перераховано грошову суму в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Враховуючи, що розмір судових витрат підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати.

Керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШІИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу в розмірі 14 447 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок сім) грн. 08 коп.; судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 31.08.2023 р.

Суддя І.О. Ольшевська