У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/356/23

Провадження № 2/712/1126/23

16 січня 2023 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Марцішевська О.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Наукова-виробнича фірма «Урожай» (м. Черкаси, вул. Благовісна, 193) про визнання недійсним видаткового касового ордеру від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» на суму 45 800 грн. 00 коп., яка видається Добровольським Олександром Васильович на підставі: «пай 2016 р.».

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що в січні 2022 року під час розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області справи № 2/694/309/21 про визнання недійсним договору емфітевзису, йому стало відомо, що посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» було складено видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800,0 грн., відповідно до якого нібито ОСОБА_1 отримав 45 800 гривень в рахунок оплати за договором про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017. Даний видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. є сфальсифікований, а його підпис на ньому є підробленим, оскільки він підпису на даному фінансовому документі не ставив та відповідно кошти по даному ордеру не отримував.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 627765, виданого 06 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородсьому районі Черкаської області на підставі рішення суду від 10 жовтня 2007 року (справа № 2-628/07), йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 2,55 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Вищевказану земельну ділянку він, згідно договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, передав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай». В подальшому 24 травня 2016 року вони уклали Додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 26.11.2008 відповідно до якого текст основного договору викладено в новій редакції в зв`язку зі змінами в діючому законодавстві та новими вимогами до договорів.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :03:002:0432) загальною площею 2,5484 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до 31 грудня 2026 року.

Оскільки протягом 2017 - 2020 року йому не сплачувалися орендна плата за користування землею він направив претензію - вимогу до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай».

09 липня 2020 року ним було отримано відповідь на претензію № 03/07-1 від 06.07.2020 року за підписом начальника відділу земельних та майнових прав ТОВ «НВФ «Урожай» Тур В.І. у якій було зазначено «03.06.2016 року Вами отримана орендна плата наперед (за майбутні роки оренди) в сумі 45800 грн. (видатковий касовий ордер УЦ 100004089 від 03.06.2016 року)».

Як видно із даної відповіді на претензію № 03/07-1 від 06.07.2020 року кошти в сумі 45800 грн. за видатковим касовим ордером від 03.06.2016 року були нібито сплачені за договором оренди землі від 26 листопада 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 24 травня 2016 року.

Даний факт був предметом розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області та в Черкаському апеляційному суді по цивільній справі 712/8465/20.

Під час розгляду вищевказаної справи ТОВ «НВФ «Урожай» неодноразово вводив в оману суд та його, щодо договорів оренди землі та сплати орендної плати за користування землею.

В січні 2022 року під час розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області справи № 2/694/309/21 про визнання недійсним договору емфітевзису, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» Ізрядченко Дмитро Миколайович подав до суду, в якості нібито доказу, копію касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800,0 грн. і вже вказує, що даний касовий ордер є підтвердженням сплати за договором емфітевзису від 21.07.2017 року, а про його існування йому стало відомо тільки в лютому 2021 року.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» вказують, що кошти відповідно до касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. сплачені в рахунок договору емфітевзису від 21.07.2017 року, тобто нібито в 2016 році вони вже знали, що буде існувати договір емфітевзису в 2017 році.

Всі дані факти вказують на систематичну фальсифікацію документів.

26 січня 2022 він звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення злочину посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» передбачений статтями 358, 366 Кримінального кодексу України, щодо підробки договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017 та видаткового касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн.

Відповідно до повідомлення Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області його заява про вчинення злочину була зареєстрована ЄО 4126 від 27.01.2020 та відомості щодо вчинення посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» злочину занесені до ЄРДР 0002015.

Таким чином на сьогоднішній день проводиться досудове слідство, щодо підробки фінансового документа (касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн.) посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай».

Крім того на сьогоднішній день також оскаржується в суді договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017.

Розглянувши матеріали позовної заяви, що справа не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, сімейних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено ч. 1 ст. 23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених ч.ч. 2,3 ст. 23 ЦПК України.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 910/6644/18 від 09.09.2020 р. виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як прямо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 р.

Як вбачається з позовної заяви, позивач пред`явив позов за місцем знаходження відповідача м. Черкаси, вул. Благовісна, 193, однак як вбачається з обґрунтування позовних вимог, позов пред`явлений з приводу спору про визнання недійсним касового ордеру в рахунок оплати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться в Черкаській області Звенигородського району в межах Богачівської сільської ради, тобто на території Звенигородського районного суду Черкаської області.

Враховуючи вказане, даний позов подано на розгляд Соснівського районного суду м. Черкаси з порушенням правил виключної підсудності, оскільки позов поданий опосередковано з приводу нерухомого майна на території Звенигоровського районного суду Черкаської області.

ВС висловися щодо правил виключної підсудності відносно нерухомого майна - виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/6644/18.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» ( рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, в силу вимог ст.ст.30, 31 ЦПК України, оскільки Соснівський районний суд м. Черкаси не є судом, повноважним згідно закону на розгляд даної справи та розгляд справи призведе до порушення права позивача на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, яким є Звенигоровський районний суд Черкаської області.

Керуючись ст. ст.30, 31, 32 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Направити цивільну справу № 712/356/23 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Наукова-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру за підсудністю до Звенигоровського районного суду Черкаської області (проспект Шевченка, 12 А, Звенигородка, Черкаська область, 20200).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання) ч. 1, 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію стосовно справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua.

Суддя: О.М. Марцішевська

Дата виготовлення повного тексту ухвали 16 січня 2023 року.