Номер провадження: 22-ц/813/2888/23
Справа № 494/1510/21
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Назарової М.В.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року, ухвалене Березівським районним судом Одеської області у складі судді

Панчишина А.Ю., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 7,98 та, кадастровий номер :01:006:0285, розташована на масиві

№ НОМЕР_2 на території кол. Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право

ОСОБА_3 на дану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 285858, виданим Березівською РДА 12 квітня 2006 р. Дану земельну ділянку вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 . Також, на час смерті ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 7,94 га з кадастровим номером :01:006:0197, розташована на масиві № НОМЕР_2 на території кол. Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право ОСОБА_3 на дану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 080913, виданим Березівською РДА 17 січня 2005 р.

За життя, а саме - 05 грудня 2006 року мати позивача ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 7,98 га, кадастровий номер :01:006:0285, розташовану на масиві № НОМЕР_2 на території кол. Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. Другу належну їй земельну ділянку, вона заповіла відповідачу, сину позивача - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки являється її сином. Також, він є спадкоємцем за заповітом, який був складений матір`ю 05 грудня 2006 року, посвідченим секретарем Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області та зареєстрованим в реєстрі № 138. Від прийняття спадщини він не відмовлявся. Його син ОСОБА_2 , який також являється спадкоємцем за заповітом, як і позивач, не звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса з питання прийняття спадщини, а тому спадкова справа після смерті матері позивача не відкривалася.

Позивач звернувся до нотаріуса лише у червні 2021 року, 16 серпня 2021 року у відкритті спадкової справи йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом строк подачі заяви про прийняття спадщини. З даного питання йому було рекомендовано звернутись до суду.

Зазначає, що у зв`язку з важкою хворобою, у 2009 році він став інвалідом 2-ї групи. Страждає на гіпертонічну хворобу та епілепсію, часто втрачає свідомість, у нього виникають судомні напади, після яких він тривалий час спить, приймає ліки та хворіє. Працювати не має можливості, пересування для нього є важкою процедурою, оскільки йому необхідна допомога у будь-яку хвилину, власного транспорту не має. Заяву нотаріусу він розраховував подати наприкінці жовтня 2020 року, але в цей час у нього відбувся черговий судомний напад, після чого 24 жовтня 2020 року стався гіпертонічний криз, підвищився тиск, температура та після виклику лікаря з`ясувалось, що у нього ще й ангіна. Стан здоров`я покращився вже після спливу терміну подачі заяви нотаріусу.

Враховуючи наведене, вважає, що причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, тому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 3 місяці з дня набрання законної сили рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву в якій зазначив, що з позовом ОСОБА_1 згоден, просив задовольнити його позовні вимоги (а.с. 46).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасування рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що cудом не було враховано, що позивач все життя проживав з матір`ю у одному селі, де на протязі усього життя допомагав їй, ховав її. На думку скаржника, не було враховано судом і те, що він є інвалідом 2-ої групи, важко хворіє, а саме на гіпертонічну хворобу та епілепсію, часто втрачає свідомість, у нього виникають судоми та напади, після яких він тривалий час спить, приймає ліки та хворіє. Після смерті матері серцеві напади та приступи епілепсії стали частішими. Зазначає, що працювати можливості він не має, пересування для нього є важкою процедурою, оскільки йому необхідна допомога у будь-яку хвилину, власного транспорту не має. Наприкінці жовтня 2020 року у нього відбувся черговий судомний приступ, після чого 24 жовтня 2020 року стався гіпертонічний криз, підвищився тиск та температура, після виклику лікаря з`ясувалося, що він захворів на ангіну. Зазначені розлади здоров`я, на переконання позивача, стали для нього об`єктивними, непереборними та істотними труднощами щодо здійснення дій, пов`язаних з вступом та прийняття спадщини в межах передбаченого законом строку. На думку позивача, вказані ним обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також зазначає, що відповідачем у справі позов визнано та проти його задоволення ОСОБА_2 не заперечував, однак усупереч ч .4 ст. 206 ЦПК України, суд першої інстанції не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшла заява у якій він просить розглянути справу за його відсутності, скасувати рішення суду та задовольнити вимоги позивача. Зазначає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки позивач є дуже хворою людиною та пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини (а.с. 68).

Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_5 , розгляд призначений на 28 березня 2023 року о 15-й.

Рішенням від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_5 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_5 , в провадженні якого як судді-доповідача перебувала вказана, справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Вадовська Л.М., Сєвєрова Є.С., (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2023 року).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2023 року у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 06 червня 2023 року о 14-30 год.

Розгляд справи відкладено на 01 серпня 2023 року о 15-15 год. у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання.

В судове засідання на 01 серпня 2023 року о 15-15 год. сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що матір`ю позивача ОСОБА_1 являється ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 4).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 57, складений Березівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05 травня 2020 року (а.с. 3).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 7,98 га, кадастровий номер :01:006:0285, розташована на масиві

№ НОМЕР_2 на території колишньої Ряснопільської (сьогодні - Новокальчівської ) сільської ради Березівського району Одеської області, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право ОСОБА_3 на дану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 285858, виданим Березівською РДА 12.04.2006. Дану земельну ділянку ОСОБА_3 успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 . Також, на час смерті, ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 7,94, кадастровий номер :01:006:0197, розташована на масиві № НОМЕР_2 на території колишньої Ряснопільської (сьогодні - Новокальчівської) сільської ради Березівського району Одеської області, яка була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право ОСОБА_3 на дану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 080913, виданим Березівською РДА 17.01.2005.

За життя, а саме - 05.12.2006 - ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 7,98 га, кадастровий номер :01:006:0285, розташовану на масиві № НОМЕР_2 на території кол. Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської обл. Другу належну їй земельну ділянку, вона заповіла відповідачу, - ОСОБА_2 (а.с. 12, 13).

Згідно довідки, виданої Ряснопільською сільською радою за № 156/02-23 від 26.06.2020 року, вбачається, що гр. ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших осіб, зареєстрованих за даною адресою, немає (а.с. 14).

Відповідно до довідки Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області № 201/02-23 від 16.09.2021, на момент смерті з померлою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , інших зареєстрованих осіб не було (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, з метою оформлення спадщини після померлої матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Березовської О.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак йому було відмолено у зв`язку з пропуском встановленого законом строку подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду, що вбачається з відповіді №181/01-16 від 16.08.2021 (а.с. 18).

З листа приватного нотаріуса Березівського нотаріального округу Одеської області Березовської О.Г. від 11 січня 2022 року № 04/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом не заводилася (а.с. 43).

Також за матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСК серії 2-18 ОД №030153, у якій також зазначено, що причиною інвалідності є загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 19).

З виписки № 23308 з медичної карти ОСОБА_1 вбачається, що у позивача констатовано симптоматичну епілепсію, часті генералізовані судомні напади. ОСОБА_1 скаржився на напади, які супроводжувалися втратою свідомості, генералізованими судомами, прикусом язика, також скаржився на періодичну біль у голові, а саме в потилиці, переважно зліва, лабільность АД. (а.с. 17).

Згідно довідки сімейного лікаря від 21 вересня 2021 року № 166, ОСОБА_1 у період з 24 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року хворів та потребував амбулаторного лікування. Діагноз: катаральна ангіна, гіпертермічний синдром (а.с. 16).

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог протягом розгляду справи, оскільки наявність інвалідності 2-ої групи, гіпертонічної хвороби та епілепсії не обмежують особу в пересуванні, судорожні припадки при епілепсії, про які зазначає позивач, не відбуваються часто, дозволяють людині працювати. Доказів того, що позивачу важко пересуватись, останній суду не надав, таких з матеріалів справи не вбачається. Перебування на амбулаторному лікуванні з 24 жовтня до 02 листопада 2020 року, тобто протягом 9 днів також не є поважною причиною для пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини, адже визначений законодавцем 6 місячний строк є тривалим, і позивач міг звернутися до нотаріуса і раніше чим 24 жовтня 2020 року, однак цього не зробив. Будь-яких інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не зазначив. Вказані ним причини не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Переглядаючи вказане рішення, колегія суддів зазначає наступне.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що прийняття спадщини є вольовою дією спадкоємця, за виключенням тих випадків, коли спадщина вважається прийнятою спадкоємцем через пряму вказівку закону та за умови, що він не відмовився від її прийняття.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1277 ЦК України).

Як встановлено судом, позивачі є спадкоємцями за заповітом, крім того, позивач - спадкоємцем першої черги, а відповідач - другої після смерті спадкодавці ОСОБА_3 .

Обидва не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ані за законом, ані за заповітом., як не зверталися із заявами про відмову від прийняття спадщини

Звертаючись до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 позивається до свого сина ОСОБА_2 з посиланням на те, що той також є спадкоємцем за заповітом, який своєчасно не реалізував свої спадкові права та також не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2020 року у справі № 202/6685/17-ц, провадження № 61-8599св19).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, провадження № 61-697св20).

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 920/336/22).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до роз`яснень, наданих у 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) (435-15), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом,

усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про

визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Аналіз наведеного свідчить про те, що відповідачем у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами належним відповідачем у справах окресленої категорії є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції на виконання покладеного на суди обов`язку щодо з`ясування кола осіб, яких має стосуватися рішення по справі, витребувано у приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Березовської О.Г. відомості про те, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 .

Листом від 27.07.2023 № 27/01-16 нотаріус повідомила апеляційний суд, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру додається.

Отже, оскільки жоден із спадкоємців до нотаріальної контори протягом визначеного законом строку не звертався, не проживав разом із спадкодавицею ОСОБА_3 , позов ОСОБА_1 пред`явлено до ОСОБА_2 як до неналежного відповідача, оскільки доказів того, що останній прийняв спадщину у передбаченому законом порядку не надано.

Натомість, за наведених умов неприйняття спадщини жодним із спадкоємців, належним відповідачем у справі має бути відповідна територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Натомість вказана особа позивачем до участі у справі не залучена.

Суд в силу таких засад цивільного процесуального законодавства як диспозитивність не може самостійно вирішувати питання про суб`єктний склад учасників справи, оскільки таке віднесено на розсуд позивача.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Наведеного суд до уваги не взяв, не дав оцінки вказаним обставинам, помилково вдався до оцінки наданим позивачем доказам, та хоча і постановив правильне по суті судове рішення про відмову у задоволенні позову, проте припустився помилки в оцінці наданих сторонами доказів та зробив висновки, які не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

При цьому, доводам позивача щодо поважності причин пропуску ним строку на подання заяви про прийняття спадщини колегія суддів не дає оцінки, оскільки таке може бути зроблено під час розгляду справи з належними відповідачами.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цією постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 01 серпня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко