Постанова

Іменем України

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 755/13294/20

провадження № 61-5160св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція туризму «Поїхали з нами», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року в складі судді Чех Н. А., ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року в складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Кулікової С. В., Рубан С. М. та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В., та касаційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» (далі - ТОВ «Аккорд-Тур»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція туризму «Поїхали з нами» (далі - ТОВ «АТ «Поїхали з нами»), фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , про розірвання договору, стягнення боргу та штрафних санкцій.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2020 року між ТОВ «Аккорд-Тур» (туроператором), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами», надалі «турагент», від імені, за рахунок та за дорученням якого, на підставі субагентського договору, діє ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 , яка діє за довіреністю, надалі «турсубагент», з одного боку та ОСОБА_1 , надалі «замовник», уклали договір № К 299/200217-3 на туристичне обслуговування.

Предметом вказаного договору є надання туристичних послуг. До вказаного договору укладені (підписані сторонами) та додані: додаток № 1, яким визначені назва туру - «Серце півночі - фіорди, 3 фіорди, 5 столиць, Льодовик Нігардсбрін , Язик Троля і Берген », дата поїздки з 29 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року, виліт зі Львова 29 липня 2020 року, виліт із Вроцлава 07 серпня 2020 року, кількість туристів два: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 6.1.1 договору вартість туристичних послуг складає 30 200 грн.

Позивач виконав умови договору, сплативши повну вартість туристичних послуг, проте відповідач в односторонньому порядку відмовився надавати туристичні послуги в обумовлений договором період.

У липні 2020 року позивач зателефонував до турсубагента і той йому повідомив, що детальної інформації щодо подорожі немає, проте у випадку, якщо поїздка не відбудеться, позивач матиме право перенести поїздку. Такий варіант позивачу не підходив і 20 липня 2020 року він надіслав відповідачу та третім особам заяву про підтвердження намірів виконати умови договору та просив надати письмове підтвердження того, що придбаний тур відбудеться вчасно, надати квитки, ваучери та інші, передбачені умовами договору, документи. У разі відмови виконати взяті на себе зобов`язання, позивач просив письмово повідомити йому причини відмови та пропозиції щодо відшкодування завданих збитків, однак жодної відповіді не отримав.

28 липня 2020 року позивач вкотре зателефонував турсубагенту з вимогою надати квитки на літак та інші необхідні документи, однак йому повідомили, що квитків немає, тур не бронювали та у зв`язку з пандемією коронавірусу SARS-CoV-2 він не зможе скористатися поїздкою у заплановані дати. На вимогу повернути в повному обсязі сплачені грошові кошти на турпоїздку, йому повідомлено, що турсубагент не розпоряджається отриманими грошовими коштами, оскільки вони передані відповідачу, і він відмовляється їх повертати, вказуючи на те, що виникли форс-мажорні обставини, які не залежали від волі відповідача, тому поїздка відкладається на невизначений термін, однак нею можливо буде скористатися до 31 грудня 2021 року.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про туризм», яким визначено відповідальність туроператора перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування та відсутність у відповідача визначеного законодавством сертифіката Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини, позивач просив розірвати договір на туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року, стягнути з відповідача заборгованість за договором на туристичне обслуговування в розмірі 30 200 грн основного боргу та пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язань у сумі, що на день подання позову до суду становить 38 958 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір на туристичне обслуговування за № К299/200217-3, укладений 17 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ТОВ «Аккорд-Тур».

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 кошти за договором на туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року за № К299/200217-3 у розмірі 30 200 грн.

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором про туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року № К299/200217-3, а відповідач, який є туроператором та виконавцем, взяті на себе зобов`язання за укладеним договором не виконав, у строк, передбачений договором, туристичні послуги не надав.

При цьому суд не погодився з аргументами відповідача щодо невиконання умов договору у зв`язку з введення карантину на території України, оскільки саме по собі віднесення законодавством карантину до форс-мажорних обставин, без отримання відповідного сертифіката від Торгово-промислової палати, не може бути враховане судом як підстава для звільнення відповідача від майнової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором перед позивачем. Доказів звернення відповідача до Торгово-промислової палати та отримання відповідного сертифіката до справи не надано, як і не було повідомлено про наявність такого сертифіката.

Тобто відповідач, не маючи визначеного законодавством документа, що підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не виконав умови договору на туристичне обслуговування.

Наведене дає підстави для розірвання спірного договору, та вирішення питання про повернення сплачених позивачем коштів.

Відмовляючи у стягненні пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходив із того, що обставина, в результаті якої не відбувся оплачений позивачем тур, а саме введення карантину на території України, є такою, що не залежить ні від позивача, ні від відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 витрат на професійну правову допомогу у сумі 15 000,00 грн та 5 000,00 грн відповідно, суд виходив із доведеності та обґрунтованості понесення таких витрат.

Короткий зміст ухвали та постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Аккорд-Тур» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник не усунув у встановлений строк недоліки апеляційної скарги.

18 травня 2022 року ТОВ «Аккорд-Тур» повторно подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року змінено в частині розміру стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 коштів за договором на туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року № К299/200217-3, зменшивши суму стягнення з 30 200 грн до 26 720,08 грн.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року скасовано в частині стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь третьої особи ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року залишено без змін.

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 - Гарницького П. П. про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції 2 000 грн. В іншій частині клопотання відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що встановивши, що у зв`язку з введенням карантинних обмежень в Україні, запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у країнах Європи, відповідачем не було надано позивачу туристичних послуг згідно з укладеним договором у період із 29 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року, а запропоновано перенести дату туру на період до 31 грудня 2021 року, проте позивач відмовився від вказаної пропозиції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору про туристичне обслуговування, оскільки обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення у повному обсязі суми, що була визначена договором та сплачена позивачем турсубагенту ФОП ОСОБА_2 в розмірі 30 200 грн, суд першої інстанції не враховував той факт, що відповідач оформив на туристичний продукт меншу суму, ніж сплатив позивач. Згідно з розрахунковою квитанцією ОСОБА_1 вніс, а ФОП ОСОБА_2 отримав 30 200 грн за туристичні послуги відповідно до договору на туристичне обслуговування № К299/200217-3 від 17 лютого 2020 року. Водночас згідно з платіжним дорученням від 18 лютого 2020 року № 4504 ТОВ МТФ «Поїхали з нами» перерахувало на користь ТОВ «Аккорд Тур» оплату за турпакет у розмірі 26 720,08 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 та зменшення суму стягнення з 30 200 грн до 26 720,08 грн.

Крім того, відмовляючи у стягненні з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь третьої особи ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не довела, що такі витрати були необхідними та неминучими з огляду на те, що вона була залучена судом третьою особою на стороні позивача і представлення її інтересів у судовому засіданні охоплювалось діями адвоката з надання правової допомоги позивачу ОСОБА_1 , самостійні види адвокатських послуг третій особі фактично не надавалися. З аналогічних підстав відмовлено також у стягненні відповідних витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь позивача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд виходив із того, що заявлена представником позивача сума в розмірі 10 000 грн є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (участь в режимі відеоконференції в одному судовому засіданні суду апеляційної інстанції, тривалістю 30 хвилин).

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

07 червня 2022 року ТОВ «Аккорд-Тур»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у цій справі, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати вказану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що ухвалу суду апеляційної інстанції від 24 січня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху заявник не отримував, а про її існування дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого усунув недоліки апеляційної скарги та доплатив судовий збір.

21 листопада 2022 року адвокат Гарницький П. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у вказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Заявник вказує на те, що позивач не повинен нести збитки за правовідносинами, які виникли між туроператором та турсубагентом. Враховуючи, що відповідно до укладеного договору на туристичне обслуговування позивач перерахував турсубагенту 30 200 грн, то саме така грошова сума повинна була бути повернута позивачу.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У зв`язку з тим, що за умовами договору відповідач повинен був організувати поїздку з 29 липня 2020 року, то розрахунок пені в розмірі трьох відсотків слід рахувати з 30 липня 2020 року. Вказані норми матеріального права були проігноровані судами.

Також апеляційний суд безпідставно позбавив позивача права на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а третю особу ОСОБА_3 , яку було залучено до участі в справі на вимогу відповідача, яка також була змушена звертатися за правовою допомогою, взагалі позбавив права на відшкодування понесених нею витрат.

20 січня 2023 року ТОВ Аккорд-Тур», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо стягнення з туроператора грошових коштів на користь туриста під час дії карантину, визнаного форс-мажорною обставиною, та в результаті подій, які туроператор не міг передбачити.

Крім того, заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин щодо понесених туроператором ТОВ «Аккорд-Тур» фактичних витрат на організацію туристичної подорожі, а також щодо віднесення обставин з введеного у 2020 році карантину, закриття внутрішніх і міжнародних кордонів не лише до форс-мажорних обставин, але й до подій, які туроператор не міг передбачити.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційні скарги.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Аккорд-Тур» на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою адвоката Гарницького П. П. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з агентським договором № 18868116 від 02 березня 2018 року, укладеним між ТОВ «Аккорд-Тур» (туроператор) та ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами» (турагент), туроператор доручає, а турагент зобов`язується за винагороду надавати туроператорові послуги щодо реалізації третім особам (туристам, а також юридичним особам, які замовляють послуги для своїх працівників або третіх осіб) туристичного продукту шляхом укладення з ними договорів на туристичне обслуговування, а також здійснювати фактичні дії, визначені цим договором, із забезпечення надання туроператором турпродукта.

17 лютого 2020 року між ТОВ «Аккорд-Тур» (туроператором), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами», надалі «турагент», від імені, за рахунок та за дорученням якого, на підставі субагентського договору, діє ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 , яка діє за довіреністю, надалі «турсубагент», з одного боку та ОСОБА_1 , надалі «замовник», уклали договір на туристичне обслуговування за № К 299/200217-3.

Згідно з пунктом 1.1.1 договору туроператор відповідно до заявки, поданої замовником через турсубагента та турагента, за плату зобов`язується забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги. До вартості туристичних послуг за цим договором також входять послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів.

Розділом 2 договору передбачено, що туроператор зобов`язується надати замовнику через турсубагента або турагента інформацію, передбачену чинним законодавством України; забезпечити бронювання та надання туристичних послуг відповідно до заявки; оформити та передати через турсубагента (турагента) замовнику або туристам всі необхідні для подорожі документи, відповідно до заявки.

Відповідно до пункту 3.1 договору, у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора замовник має право вимагати повернення оплачених коштів за послуги (або їх частини), які не надані, у прямо пропорційному розмірі, за умови дотримання вимог пункту 3.6 даного договору.

Пунктом 3.6 договору, на який є посилання в пункті 3.1, визначено що у випадку невідповідності умов туру умовам цього договору, турист зобов`язаний повідомити туроператора безпосередньо або через турсубагента не пізніше 3-х днів з моменту їх виявлення.

До договору укладений (підписаний сторонами) та доданий додаток № 1, яким визначені назва туру - «Серце півночі - фіорди, 3 фіорди, 5 столиць, Льодовик Нігардсбрін , Язик Троля і Берген », дата поїздки з 29 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року, виліт зі Львова 29 липня 2020 року, виліт із Вроцлава 07 серпня 2020 року, кількість туристів два: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

За розрахунковою квитанцією ОСОБА_1 вніс, а ФОП ОСОБА_2 отримав 30 200 грн за туристичні послуги відповідно до договору на туристичне обслуговування № К299/200217-3 від 17 лютого 2020 року.

20 липня 2020 року позивач направляв туроператору, турагенту, турсубагенту заяви про підтвердження намірів виконати умови договору на туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року.

23 липня 2020 року ТОВ «Аккорд-Тур» направило на адресу ТОВ «Мережа туристичних агентств «Поїхали з нами» відповідь на звернення ОСОБА_1 , в якій повідомило, що з 12 березня по 31 серпня 2020 року на території України запроваджений карантин, факт введення карантину віднесено до форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим, на підставі пункту 6.1 договору на туристичне обслуговування сторони звільняються від відповідальності, і у такому разі сторони відкладають виконання умов договору до моменту усунення форс-мажорних обставин.

За всіма турами, що припадають на час обмежень, пропонується перенести дати туру (визначитися з датою туру можна до 31 грудня 2021 року, згідно із сайтом), зафіксувати оплату за комерційним курсом туроператора на день оплати (використати кошти можна до 31 грудня 2021 року).

Згідно з рахунком на оплату від 17 лютого 2020 року та платіжного доручення від 18 лютого 2020 року № 4504, ТОВ «Аккорд-Тур», в якості оплати вартості туристичного продукту для 2-х туристів ( ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ), отримало суму коштів у розмірі 26 720,08 грн.

З 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинений короновірусом SARS-CoV-2 на території України було запроваджено карантин (дія адаптивного карантину була продовжена до 31 березня 2022 року).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Аккорд-Тур» на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року підлягає залишенню без задоволення, а касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ «Аккорд-Тур» та адвоката Гарницького П. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині оскарження судових рішень, ухвалених по суті вирішення спору, підлягає закриттю, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ТОВ «Аккорд-Тур».

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 04 січня 2021 року ТОВ «Аккорд-Тур» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Аккорд-Тур» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року надіслано 25 січня 2022 року ТОВ «Аккорд-Тур» на електронну адресу: , яка була зазначена у поданій заявником апеляційній скарзі.

Відповідно до довідки Київського апеляційного суду ухвала про залишення апеляційної скарги без руху від 24 січня 2022 року за апеляційним провадженням № 22-ц/824/5321/2022 доставлено на електронну адресу ТОВ «Аккорд-Тур», вказану ним в апеляційній скарзі, 27 січня 2022 року 14:13 (том 1, а. с. 228).

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги ТОВ «Аккорд-Тур», суд апеляційної інстанції керувався положеннями статей 185, 357 ЦПК України та невиконанням особою, яка подала апеляційну скаргу, ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 24 січня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вчинивши відповідні дії з метою вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, передбачені нормами ЦПК України, а саме, надіславши її на електронну адресу заявника, яку він вказав в апеляційній скарзі, встановивши, що ТОВ «Аккорд-Тур» не усунуто недоліки апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції обґрунтованого визнав її неподаною та повернув скаржнику.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд не вчинив дій для вручення йому копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не відповідає обставинам справи. При цьому Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це в свою чергу покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 757/48467/21 (провадження № 61-10924св22).

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 19 липня 2023 року у справі № 185/1177/21 (провадження № 61-1130св23).

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Отже, вказані доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року та вважає, що апеляційний суд у цій справі вчинив достатні дії, передбачені ЦПК України, для вручення заявнику копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

При цьому колегія суддів враховує, що визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджало ТОВ «Аккорд-Тур» повторно звернутися до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. За поданою повторно ТОВ «Аккорд-Тур» апеляційною скаргою апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та переглянув справу по суті.

Щодо закриття касаційного провадження

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21 листопада 2022 року адвокат Гарницький П. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року.

20 січня 2023 року ТОВ «Аккорд-Тур» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги адвокатом Гарницьким П. П. - 2 481 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги ТОВ «Аккорд-Тур» - 2 684 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення коштів. При цьому позовна вимога про стягнення коштів є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову в цій справі становить 69 158 грн, що станом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Разом із тим, касаційна скарга ТОВ «Аккорд-Тур» містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником ТОВ «Аккорд-Тур» не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційні скарги ТОВ «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 рокута адвоката Гарницького П. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року не містять і суд касаційної інстанції їх не встановив.

За пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 рокута адвоката Гарницького П. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ТОВ «Аккорд-тур» у частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 21 лютого 2022 року слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Що стосується оскарження ТОВ «Аккорд-Тур» рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, а адвокатом Гарницьким П. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, ухвалених за результатами вирішення справи по суті, то касаційне провадження за такими касаційними скаргами підлягає закриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року та за касаційною скаргою адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція туризму «Поїхали з нами», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про розірвання договору, стягнення боргу та штрафних санкцій закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Пророк В. В. Сердюк