Справа №333/4548/22
Провадження №2/333/617/23
26 січня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 10.07.2012 року по 18.03.2020 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторони у справі придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (солідарно по 1/2 частині).
07.03.2019 року ОСОБА_2 подарував позивачу свою частину, у зв`язку з чим остання стала єдиним власником спірного житла.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 забрав свої особисті речі та виїхав у невідомому напрямку. Однак, з реєстрації не знявся.
Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, позивач змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги.
З цих підстав, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 07.10.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні від 23.12.2022 року позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Крім того зазначила, що у лютому 2021 року ОСОБА_2 виїхав з квартири і не повернувся, з дітьми не спілкується, аліменти на їх утримання не сплачує, особистих речей у спірному житловому приміщені не має. У подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, у разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явився, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований та фактично мешкає, було направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками про виклик до суду без вручення адресату.
На підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.
З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 зазначила, що є сусідкою позивач ОСОБА_1 . Остання перебувала у шлюбі з відповідачем, з яким має двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 вже приблизно два роки не проживає за вказаною адресою. На думку свідка, відповідач зник, щоб не сплачувати аліменти.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що є братом позивача по матері, часто приходить в гості до ОСОБА_1 . Остання перебувала у шлюбі з відповідачем, з яким має двох неповнолітніх дітей. Протягом останніх двох років позивач мешкає лише з двома неповнолітніми дітьми. ОСОБА_2 два роки не проживає за адресою реєстрації та не сплачує аліменти.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стосовно заявлених вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , суд дійшов до такого.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що 01.06.2013 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1178, на підставі п. 1 якого сторони у справі прийняли у власність по 1/2 частині кожний зазначеної вище квартири.
07.03.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1323, на підставі якого відповідач передав у власність позивача належну йому на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначена обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2019 року №158883278.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2020 року по цивільній справі №333/365/20 шлюб, зареєстрований 10.07.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №434, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано. Вказане рішення набуло законної сили 07.08.2020 року.

Статтею 72 ЖК Української РСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Факт реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 06.10.2022 року.

При цьому, факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2021 року підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , наданими у судовому засіданні.

Доказів протилежного матеріали справи №333/4548/22 не містять.

В судовому засіданні встановлено, що наявність реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що позивач має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача, судовий збір в розмірі 992,40 грн. судом покладається на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради (місце перебування: 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 84), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.02.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод