Номер провадження: 22-ц/813/2886/23
Справа № 496/2922/19
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюка О.В.,

- суддів: - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний Банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12946,97 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки у розмірі 12946,97 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 06.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений договір № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск та надання платіжної картки, згідно п. 1.1. якого банк відкрив відповідачу рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 договору, поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні України, банк надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН-конверт до неї. 24.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору № 1035554 згідно п.1.1.4 якого банк встановлює клієнту Кредит у сумі 2000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісяця і складає 28 % процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40 % річних. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 19.12.2018 року виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту 7 951,27 грн, сума прострочених процентів за користування кредитом 3665,02 грн., сума заборгованості за РКО 10,00 грн., пеня 751,90 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 135,17 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів 280,37 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту 50,32 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 102,92 грн. Оскільки відповідач у встановлений договором термін повернення наданого кредиту та сплати відсотків не виконала, представник позивача змушений звернуться до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року в позові Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості у розмірі 12946,97 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що без наданих підтверджень щодо надання відповідачу кредитних коштів за додатковим договором № 1 до договору № 1035554, суд вважає не доведеним факт надання відповідачу кредитних коштів у користування.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням 17.03.2022 року представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» - апеляційну скаргу на вказане рішення, відповідно до якої, апелянт просить суд скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12946,97 грн задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

Апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк», вважає його незаконним і необґрунтованим, та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Банк вказує, що виконав зобов`язання, та надав ОСОБА_2 грошові кошти на картковий рахунок. На підтвердження нарахування заробітної плати АТ «Ощадбанк» надає виписку по картковому рахунку НОМЕР_3 , з якої вбачається, що до моменту укладення 24 липня 2015 року Додаткового договору №1 до Договору №1035554 про відкриття обслуговуючого рахунку, випуск та надання платіжної картки ОСОБА_2 отримувала заробітну плату. Тому з 30.07.2015 року коли надійшла чергова заробітна плата, відповідачу стали доступні кредитні кошти та 25 серпня 2015 року було нараховано проценти на використану частину кредиту.

Апелянт доводить також до відома суду, що при подання позовної заяви, позивачем не було надано виписки через технічну помилку, що призвело до неможливості її формування в системі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.03.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний Банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12946,97 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2023 року у складі головуючого судді Князюка О.В., суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. справу було призначеного до розгляду в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 06.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений договір № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск та надання платіжної картки, згідно п. 1.1. якого банк відкрив відповідачу рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 договору, поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні України, банк надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН-конверт до неї. 24.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору № 1035554 та відповідно п.1.1.4 якого банк встановлює клієнту Кредит у сумі 2000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісяця і складає 28 % процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40 % річних. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 19.12.2018 року виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн. (а.с. 12-25).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею кредитний договір, разом з додатковим договором № 1 та правилами і тарифами за користування платіжною карткою складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в додатковому договорі № 1 та підписом в договорі № 1035554 (а.с. 12-13, 16-18).

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконала не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 30.04.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту 7 951,27 грн, сума прострочених процентів за користування кредитом 3665,02 грн., сума заборгованості за РКО 10,00 грн., пеня 751,90 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту 135,17 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів 280,37 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту 50,32 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів 102,92 грн. (а.с. 7-11).

Відповідно до п.п. 1.1.6 додаткового договору № 1 до договору № 1035554 від 24.07.2015 року вбачається, що кредит стає доступним (надається) Клієнтові з дати першого зарахування заробітної плати.

В матеріалах справи в суді першої інстанції були відсутні докази щодо моменту зарахування відповідачу заробітної плати, а отже у суду не було можливості встановити момент коли відповідачу стали доступні кредитні кошти та чи взагалі вона їх отримувала.

До апеляційної скарги АТ «Ощадщбанк» було долучено виписку по картковому рахунку НОМЕР_3 .

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що по-перше, апелянтом не надано жодних обґрунтувань не можливості надання вказаної виписки по рахунку суду першої інстанції, а по-друге, із вказаної виписки не вбачається підтвердження факту отримання відповідачем кредиту у вигляді кредитного ліміту на карту.

За таких обставин та без наданих підтверджень щодо надання відповідачу кредитних коштів за додатковим договором № 1 до договору № 1035554, суд вважає не доведеним факт надання відповідачу кредитних коштів у користування.

Таким чином, банк не поставив суд до відома про дату початку фактичного отримання кредиту відповідачем, для розгляду справи ця обставина має суттєве значення, та не надав жодних доказів щодо руху коштів по кредитній лінії відповідача.

Відповідно до п. 2.1. Положення «Про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 19.04.05 р. № 137, чинного на момент звернення відповідача до позивача з Заявою (надалі «Положення 137») емісія платіжних карток у межах України проводиться виключно банками, що уклали договір з платіжною організацією відповідної платіжної системи та отримали її дозвіл на виконання цих операцій. Крім того п. 1.10. Положення 137 передбачена обов`язкова реєстрація вищезазначених договорів в порядку, встановленому НБУ. В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі факт укладання позивачем договору з відповідною платіжною організацією відповідної платіжної системи, з подальшою його реєстрацією та наявності у позивача дозволу на здійснення емісії платіжної картки.

У відповідності до п.п. 2.8, 2.9 Положення 137 залежно від умов, за якими здійснюються розрахунки за операціями з використанням платіжних карток, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування

Тобто обов`язок сплати відсотків у відповідача виникає тільки при користуванні кредитним лімітом. Отже позивачу необхідно було довести суду розмір сум в межах кредитного ліміту та термін протягом якого відповідач користувався вищезазначеними сумами.

У відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254») операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі розмір сум в межах кредитного ліміту та термін протягом якого відповідач користувався вищезазначеними сумами.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на розрахунок суму заборгованості, як на підтвердження позовних вимог, так як розрахунок суми заборгованості є тільки набором арифметичних дій, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України відповідає у повній мірі, тому апеляційний суд з огляду на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін у справі і саме вони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки, АТ «Ощадбанк» не надав суду, як першої, так і апеляційної інстанції жодних доказів факту отримання ОСОБА_2 саме кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилкової відмови судом першої інстанції у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів =, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед Банком.

Окрім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відмовила у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе