Провадження № 2/357/2989/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

06 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Денис Антонюк звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить конфіскувати у власність держави земельну ділянку, з кадастровим номером :02:024:0002, площею 0,2010 га, яка на праві власності, по 1/2 частині, належить громадянам РФ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Білоцерківською окружною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання громадянами РФ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Узинської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, виявлено порушення земельного законодавства. А саме, було встановлено, що ОСОБА_1 , який є громадянином РФ, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3509 від 04.09.2012, набув права власності на 1/2 частку земельної ділянки із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002 площею 0,2010 га, яка знаходиться на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області та 10.08.2013 зареєстрував право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. А також, ОСОБА_2 , яка є громадянкою РФ, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3515 від 04.09.2012, набула права власності на 1/2 частку земельної ділянки із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002 площею 0,2010 га, яка знаходиться на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області та зареєструвала право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки.

Позивач, зазначає, що відповідачі, будучи іноземними громадянами, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 10.08.2013р. по даний час) не відчужили її, а тому наявні підстави для її конфіскації у власність держави.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 07.09.2023 року залишив без руху позовну заяву, надав час для усунення недоліків (а.с. 54-55).

18.09.2023 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 57-63).

Ухвалою судді від 20.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 65-66).

Позивач в судове засідання не направив свого представника, 06.11.2023 року на адресу суду надійшла заява від прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Самборука О.С. про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечив (а.с. 80).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду даної справи були повідомлені належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подали, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи громадянином РФ, набув право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2010 гектара, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого у реєстрі за № 3509, виданого 04.09.2012 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. (а.с. 16)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341517800 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0002 зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 -10.08.2013 року. (а.с. 14)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи громадянкою РФ, набула право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2010 гектара, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого у реєстрі за № 3515, виданого 04.09.2012 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. (а.с. 17)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341517800 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0002 зареєстровано за ОСОБА_2 - 10.08.2013 року. (а.с. 15)

В матеріалах справи містяться відомості з поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0002, яка знаходиться на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. (а.с. 18-27)

Встановлено, що заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури направив Головному управлінню Держгеокадастру у м. Киві та Київській області листа № 50-7877вих-23 від 07.08.2023 року, в якому повідомив про виявлені порушення ст. ст. 81, 145 Земельного кодексу України із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с.32-34), однак уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, листом № 10-10-0.62-7639/2-23 від 22.08.2023р. повідомлено окружну прокуратуру про неможливість звернення до суду із відповідним позовом, у зв`язку з неможливістю сплати судового збору (а.с.35-37).

Встановлено, що заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури звертався із запитом № 50-4163 вих-23 від 08.05.2023 року до Центрального міжрегіонального управління ДМС України в м.Києві та Київській області, щодо надання інформації про наявність громадянства України, втрати громадянства України, у зв`язку з набуттям іноземного громадянства, зокрема, стосовно відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с. 28-30) Та отримано відповідь № 8010.4.1-16886/80.3-23 від 10.05.2023 року, в якій зазначено, що інформація, стосовно наявності громадянства України, втрати громадянства України, у перелічених у запиті осіб, відсутня (а.с. 31)

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

У цій справі існує спір про перебування у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою.

Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно положень ст. 14 Конституції та ст. 1 Земельного кодексу України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України. а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних земель.

Частина 5ст. 22 ЗК України(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Частина. 4 ст. 81 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

На час вирішення спору ч.5 ст.22 Земельного кодексу України у взаємозв`язку з ч.1ст.130 цього Кодексу передбачає, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Згідно в ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Підстави набуття права власності на землю громадянами визначені у ст. 81 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2, ч.3ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Отже, єдиною законною підставою отримання у власність іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення є прийняття спадщини.

Водночас, положення ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України містить обмеження щодо володіння землями сільськогосподарського призначення, прийнятими у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, та зобов`язує їх протягом року здійснити відчуження таких земель. Дане положення Закону було чинним на час набуття відповідачами права власності на спірну земельну ділянку.

Вказана вище норма Закону є імперативною, і не дотримання таких приписів тягне за собою цивільну відповідальність, передбачену Законом.

Так, за нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ч.1 ст. 140 ЗК України).

Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до пункт «в» ч.1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.2 ст. 145 ЗК України).

Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення ЄС від 11.03.2003р. «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року.

Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки.

При цьому, слід зазначити, що пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними. (Лист-роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. № 10-71/0/4-13).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування набули право власності на земельну ділянку (по 1/2 частці), площею 0,2010 гектара, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002. Однак, протягом року після державної реєстрації права власності (10.08.2013р.) добровільно не відчужили земельну ділянку.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали вимоги ч.4 ст.81 Земельного кодексу України та протиправно залишаються власниками земельної ділянки, яка не може перебувати у власності відповідачів згідно законодавства України.

Пунктом 10 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно ч.1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що право власності відповідачів на земельну ділянку, площею 0,2010 гектара, що розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:024:0002 - підлягає примусовому припиненню, шляхом конфіскації вказаної земельної ділянки.

Отже, позовні вимоги заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури підлягають задоволенню.

При поданні позову за рахунок бюджетних коштів Київської обласної прокуратури, було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на користь платника судового збору у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 10-13, 56, 76-81, 89, 259, 263-265, 280- 282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку, з кадастровим номером :02:024:0002, площею 0,2010 га, що розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, яка на праві власності по 1/2 частині належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Київської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 2 684 грн., тобто по 1342,00 грн., за наступними реквізитами: код ЄДРПОУ: 2909996, МФО: 820172 (Державна казначейська служба України у м. Києві), р/р: UA015641.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола