провадження 4-с/201/90/2022
УХВАЛА

16 січня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 , Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петрова Кристина Валеріївна, про поновлення строку, скасування постанови від 31.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 29 грудня 2022 року звернувся до суду через систему «Електронний суд» зі скаргою про скасування постанови від 31.08.2020 року про поновлення строку, скасування постанови від 31.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 4 статті 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Перевіривши матеріали скарги, а також оцінивши надані і добуті докази, вважаю за необхідне відмовити заявнику в поновленні строку для звернення до суду з вказаною скаргою та з урахуванням зазначеного вищевказану скаргу залишити без розгляду, оскільки її було подано після закінчення строку встановленого ЦПК України, так як вказаний строк обчислюється з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, однак як вбачається з матеріалів справи, заявник повинний був дізнатися та знав про можливі порушення його прав та законних інтересів, а саме: у скарзі та клопотанні, що викладено в прохальній частині скарги, про поновлення строку звернення на подання даної скарги, заявник зазначає, що про оскаржувані дії та рішення державного виконавця дізнався 22 грудня 2022 року, коли отримала копію постанови у ВДВС, в зв`язку з чим 29 грудня 2022 року через систему «Електронний суд» надіслана скарга про поновлення строку, скасування постанови від 31.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії, а тому вважає, цю підставу такою, що є поважною, а тому просить його поновити, але з урахуванням зазначеного та викладеного суд розцінює критично наведені підстави для поновлення строку звернення з цією скаргою та не може їх взяти до уваги з метою поновлення вказаного строку, оскільки слід звернути увагу, що рішення, яке заявник вважає протиправним, було вчинено державним виконавцем ще у 2020 році, крім того не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що йому не було відомо про дії та рішення державного виконавця, та те, що він дізнався про наявність постанови лише 22.12.2022 року, доказів на підтвердження суду не надано. Також зазначаю, що ОСОБА_1 була позивачем у справі та повинна була цікавитись виконавчим провадженням, щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Однак з вказаною скаргою до суду останній звернувся до суду лише 29 грудня 2022 року, отже, вищезазначене та викладені обставини свідчать про те, що заявник пропустив передбачений законом строк для звернення до суду з цією скаргою не з поважних причин, а з інших підстав і підстав для поновлення цього строку немає та не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Цивільно процесуальний кодекс України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Вирішення судом питання дотримання строку звернення до суду, визнання поважними причин його пропуску і можливість поновлення залежить від конкретних обставин у кожній справі, наведених доводів, підтверджених відповідними засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Разом з цим заявником на підтвердження наведених обставин, які зумовили пропуск строку подання скарги до суду, не подано жодних доказів, отже відсутні підстави вважати, що строк звернення до суду пропущений з поважних підстав.

Таким чином, наведені заявником обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску десятиденного строку звернення до суду зі скаргою. Інших доводів та відповідних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку матеріали скарги не містять, а тому скаргу слід залишити без розгляду.

При прийнятті такого рішення, мною також враховане те, що заявник, будучи обізнаним про наявність рішення суду, яке набрало законної сили і яким стягуються аліменти на утримання дитини, мав змогу самостійно на сайті Міністерства юстиції України у вільному доступі в розділі Автоматизована система виконавчого провадження та Єдиний реєстр боржників переглядати інформацію про наявність (відсутність), стан відкритих виконавчих проваджень.

Роз`яснити заявнику, що залишення скарги без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із вказаною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її залишення без розгляду та повернути заявнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 185, ст. ст. 126-127, 258-261, 353, 449 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку для звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 , Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петрова Кристина Валеріївна, про поновлення строку, скасування постанови від 31.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргу ОСОБА_1 , Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петрова Кристина Валеріївна, про поновлення строку, скасування постанови від 31.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду та повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що залишення скарги без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із вказаною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її залишення без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 16 січня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя