Справа № 308/3830/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Луцака В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3 (трьох) відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача суму 3 (трьох) відсотків річних від суми заборгованості у розмірі 514 713,37 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №01/5-08. 17.12.2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого було відступлено права вимоги до кредитного договору №01/5-08 від 30.01.2008 року, укладеного між банком та позичальником. У зв`язку з системним невиконанням позичальником умов договору про іпотечний кредит №01/5-08 від 30.01.2008 року кредитор звернувся з позовом до суду про стягнення простроченої заборгованості. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2016 року у справі №308/3336/14-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 635 150,53 гр., а саме: 235 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 233 493,29 грн. заборгованість по відсотках; 166 657,24 грн. пеня та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654,00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 08 жовтня 2016 року, однак боржником не виконане. Відтак, за твердженням позивача грошове зобов`язання, вважається простроченим.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, від 23.05.2018 у справі №910/1238/17, на рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 у справі «Дубенко проти України», від 09.07.1997 у справі «Аккус проти Туреччини», статтю 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2023 року вказаний позов залишено без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін.

Судові засідання 21 квітня 2023 року, 12 травня 2023 року, 29 травня 2023 року, 12 червня 2023 року, 27 червня 2023 року, 11 липня 2023 року, відкладено за ухвалами суду, з огляду на відсутність відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судових засідань.

Представник позивача в судове засідання 20.07.2023 не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. При цьому, представник позивача у п.4 прохальної частини позовної заяви просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи», а також не заперечують проти заочного розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання 20.07.2023 повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 30 січня 2008р. між Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про іпотечний кредит №01/5-08, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 235 000,00 грн. Сторонами у договорі обумовлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 16% річних (п. 2.2. договору). Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним визначено, не пізніше 29 січня 2009 року. Вказане підтверджується копією доданого до позову договору (а.с. 8-10).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2016 року у цивільній справі №308/3336/14-ц позовну заяву задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 635 150,53 гр., а саме: 235 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 233 493,29 грн. заборгованість по відсотках; 166 657,24 грн. пеня. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Вказаним заочним рішенням встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №01/5-08, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 235 000 грн., а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав.

Також встановлено, що 17.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитного договору №01/5-08 від 30.01.2008 року.

А також те, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 26.12.2013 року має прострочену заборгованість: 235 000 грн. за кредитом; 233 493,29 грн. по відсотках; 166 657,24 грн. пеня.

Вказане підтверджується доданою позивачем до позовної заяви роздруківкою судового рішення від 28.09.2016 року у справі №308/3336/14-ц з Єдиного державного реєстру судових рішень з відміткою про дату набрання законної сили 08.11.2016 року та даними із автоматизованої системи документообігу суду Д-3.

В силу частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, до позову додано розрахунок відносно позичальника ОСОБА_1 , номер кредитного договору №01/5-08 від 30.01.2008 року, а саме:

-розрахунок заборгованості 20% ст. 625 ЦК на суму заборгованості по тілу кредита згідно рішення суду за період з 27.12.2013 по 16.09.2022 на суму заборгованості згідно рішення суду 235 000,00 грн. та сума розрахованих 20% становить 409 994,52 грн.;

-розрахунок заборгованості 3% ст. 625 ЦК на суму заборгованості по відсотках та пені згідно рішення суду за період з 27.12.2013 року по 16.09.2022 року, у такому вказана сума заборгованості згідно рішення суду 400 150, 53 грн., та сума розрахованих 3% 104 718,85 грн.;

-розрахунок заборгованості інфляційних витрат ст. 625 ЦК на суму заборгованості по тілу згідно рішення суду, такий здійснено за період з січня 2014 по серпень 2022 та сума інфляційних становить 681 071,56 грн.;

- розрахунок заборгованості інфляційних витрат ст. 625 ЦК на суму заборгованості по відсотках та пені згідно рішення суду, такий здійснено за період з січня 2014 по серпень 2022 та сума інфляційних складає 1 159 707,00 грн. А згідно зведеної таблиці заборгованості за період з 27.12.2013р. по 16.09.2022р. загальна сума заборгованості становить 2 355 491,92 грн. (а.с. 11,-13).

27.12.2022 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу (претензію), з вимогою протягом тридцяти календарних днів з дня отримання даної досудової вимоги сплатити на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму нарахованих 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання та інфляційних втрат 2 355 491,92 грн. Також, додано докази її направлення відповідачу (копію опису вкладення у цінній лист; копію накладної 905 від 28.12.2022 року; роздруківку відстеження статусу відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 905) (а.с. 16, 17).

З роздруківки відстеження статусу відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 905 вбачається, що досудова вимога від 27.12.2022 року боржником не одержана (причиною невручення під час доставки об`єктом поштового зв`язку зазначено «інші причини») (а.с. 18-19).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3 (три) відсотки річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 514 713,37 грн.

У позові зазначено, що беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року по справі № 308/3336/14-ц, станом на 16 вересня 2022 року розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду становить 514 713,37 грн. Розмір простроченого грошового зобов`язання щодо якого було нараховано 3% річних та інфляційних втрат визначено згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року по справі № 308/3336/14-ц.

Враховуючи наведене, з ухваленням рішення від 28.09.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №01/5-08 від 30.01.2008 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до фактичного виконання грошового зобов`язання.

Водночас, як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості 3% на суму заборгованості по відсотках та пені такий здійснено за період з 27.12.2013 року по 16.09.2022 року, у такому вказана сума заборгованості згідно рішення суду 400 150, 53 грн., та сума розрахованих 3% 104 718,85 грн.

Разом з тим, судом встановлено що рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/3336/14-ц про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 було ухвалено 28.09.2016 року та набрало законної сили 08.11.2016, тому є не зрозумілим чому позивачем здійснено розрахунок 3% за період 27.12.2013 року по 16.09.2022 року.

Крім того, згідно вказаного рішення вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі в 635 150,53 грн., а не як зазначено в розрахунку 400 150,53 грн.

Також різниться і сума трьох відсотків річних, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме в прохальній частині позову позивач просить стягнути 514 713,37 грн., при цьому, як в доданому до позову розрахунку сума розрахованих 3% становить лише 104 718,85 грн.

Враховуючи наведене, вказаний розрахунок 3% річних судом не приймається до уваги, оскільки такий на переконання суду є необґрунтованим розрахунком сум на підтвердження позовних вимог.

Жодних обґрунтувань щодо обраного позивачем періоду та розміру заборгованості та процентів у позовній заяві також не наведено, як і не надано жодних доказів, які б підтверджували існування у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором №01/5-08 від 30.01.2008 року, після ухвалення 28.09.2016 рішення суду.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Саме позивач має довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання щодо обґрунтованості вимог щодо стягнення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 450/2488/16-ц).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують) (постанова Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 526, 527, 625 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 266, 274, 279, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3 (трьох) відсотків річних, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд.21.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено - 20 липня 2023 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.Б. Шумило