Провадження №2-о/523/520/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту реєстрації 03.03.1976р. шлюбу, який зареєстрований Омчакською селищною радою Тенькінського району Магаданської області, актовий запис №10, між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина та за заявою ОСОБА_1 , як дружини померлого, у Суворовській державній нотаріальній конторі у м. Одесі була заведена спадкова справа. Разом з тим, 07.09.2023р. державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона не надала оригінал свідоцтва про шлюб. Надати оригінал або підтвердити проведення реєстрації шлюбу заявник не має можливості, так як шлюб був зареєстрований на території російської федерації. На теперішній час 01.12.2022р. було прийнято закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р.», який набрав чинності 23.12.2022р., що унеможливлює отримання повторних свідоцтв, довідок тощо, щодо актів цивільного стану, які були складені на території російської федерації. В іншій спосіб, як через судове рішення, заявник не має можливості підтвердити факт її перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , необхідний їй для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2023р. було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2023р. з Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі була витребувана копія спадкової справи ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання заявник не з`явилась. Від її представника - адвоката Чекмарьової Л.Ю. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіля марки Chery, модель Amulet, 2008 року випуску.

За заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.08.2023р. в Суворовській державній нотаріальній конторі у м. Одесі (державний нотаріус Мойсеєва С.О.) була заведена спадкова справа № 421/2023р. до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою державного нотаріуса Мойсеєвою С.О. від 07.09.2023р. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням оригіналів документів, які б посвідчували факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 .

З представленої копії свідоцтва про укладання шлюбу, складеного російською мовою, убачається, що 03.03.1976р. був укладений шлюб між « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_2 та « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб був зареєстрований 03.03.1976р. Омчакською селищною радою Тенькінського району Магаданської області (рф), актовий запис №10.

Крім дослідженої копії свідоцтва про укладання шлюбу, факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , також підтверджується:

копію паспорта громадянки України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Суворовським РВ ОМУ УГУ МВС України в Одеській області від 11.02.2008р., на сторінки 10 якого є запис про перебування з 03.03.1976р. останньої у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ;

копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 23.08.1996р., де на сторінці 10 паспорта є відмітка про реєстрацію 03.03.1976р. шлюбу з ОСОБА_6 , 1945 року народження;

копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ;

копією ордеру №131 серії ПР, виданого 30.04.1986р. виконавчим комітетом Приморської райради народних депутатів м. Одеси, яким було надано право ОСОБА_1 на зайняття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 складом сім`ї з трьох осіб: вона, чоловік - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_7 ;

довідкою, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.12.2022р., згідно якої в кв. АДРЕСА_1 з 1987р. зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Частинами 3,4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Україною із застереженнями Законом №240/94-ВР ( 240/94-ВР )від 10.11.94 було передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони.

Водночас Законом України від 01.12.2022 року № 2783-IX було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР.

Таким чином, під час збройної агресії з боку російської федерації між установами юстиції України та рф не здійснюються будь яке листування та співробітництво, що унеможливлює на теперішній час надання з боку ОСОБА_1 підтверджувальних документів про реєстрацію шлюбу, виданих на території держави агресора, а як наслідок вказує її право на звернення до суду з метою встановлення такого юридичного факту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих органами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на території держави окупанта може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Необхідність встановлення юридичного факту укладення 03.03.1976року шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надасть можливість заявниці реалізувати свої спадкові права, після смерті ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги надані суду докази, як кожен окремо, так і у їх сукупності, зважаючи на норми права, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення юридичного факту в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.315,317,319 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт реєстрації 03.03.1976р. шлюбу Омчакською селищною радою Тенькінського району Магаданської області, актовий запис №10, між громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 16 жовтня 2023р.

Суддя