Ухвала

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 299/808/21

провадження № 61-13675ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», треті особи: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Юски Наталіх Миколаївни, Королівська селищна рада Берегівського району, ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним і зобов`язання приватного нотаріуса виключити записи про обтяження,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), треті особи: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н. М., Королівська селищна рада Берегівського району, ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним і зобов`язання приватного нотаріуса виключити записи про обтяження.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», і ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 виступив майновим поручителем за кредитним зобов`язанням ОСОБА_3 , котрий на підставі кредитного договору № 149-12/12-2007 від 18 грудня 2007 року позичив у ВАТ КБ «Надра» 29 700 доларів США строком до 17 грудня 2014 року.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_2 передав ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - магазин «Канцтовари» ( АДРЕСА_1 ), який належить йому на праві власності згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Виноградівською районною державною адміністрацією 26 жовтня 2007 року на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА від 25 жовтня 2007 року за № 369, та земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням - для обслуговування магазину, яка належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 036864, виданого на підставі рішення Королівської селищної ради другої сесії 24 скликання від 02 липня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 680, кадастровий номер :00:00469.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились 19 жовтня 2002 року, а переданий в іпотеку магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 105,5 кв. м, збудований у 2007 році, тобто належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Про укладення договору іпотеки між її чоловіком і ВАТ КБ «Надра» їй стало відомо лише в серпні 2020 року, коли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » поштарка принесла для передачі боржнику ОСОБА_3 пропозицію щодо співпраці, а потім - повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором.

Позивачка вважає, що вказане нерухоме майно разом із земельною ділянкою передано в іпотеку банку без її письмової і нотаріально посвідченої згоди як співвласника, у зв`язку з чим укладений ОСОБА_2 договір іпотеки є недійсним.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним договір іпотеки від 21 грудня 2007 року, укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», і ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юскою Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 1758;

зобов`язати приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Юску Н. М. виключити записи про обтяження з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позовну вимогу ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання недійсним договору іпотеки задоволено. Визнано недійсним Договір іпотеки від 21 грудня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», і ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юскою Н. М. і зареєстрований у реєстрі за № 1758. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса Юску Н. М. виключити записи про обтяження з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимога про визнання договору іпотеки недійсним є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки предмет іпотеки є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а висновок експерта про те, що позивач не підписувала письмову згоду на передачу у заставу будівлі, є категоричним та узгоджується із твердженнями позивача, якими та обґрунтувала вимоги позову. При цьому суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачем не здобуто та не забезпечено жодного доказу на підтвердження протилежного, а саме факту обізнаності позивача (існування обставин, настання події) про передачу спільного майна у іпотеку, то суд, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а також їх достатність у їх сукупності, вирішив спір в частині визначення початку перебігу строку позовної давності на користь позивачки. Так, приймаючи це рішення, суд врахував, що в ході судового розгляду справи, перевірки доводів сторін, знайшли підтвердження сукупністю належних та допустимих доказів доводи позивачки про те, що вона не підписувала особисто письмову заяву про згоду на передачу спільного майна в іпотеку, не брала участі в укладенні та посвідченні договору іпотеки у 2007 році.

При відмові у задоволенні похідної позовної вимоги, а саме про зобов`язання приватного нотаріуса Юску Н. М. виключити записи про обтяження з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна магазину «Канцтовари», суд зробив висновок про те, що у разі пред`явлення судового рішення про визнання договору іпотеки недійсним державний реєстратор має належну правову підставу для здійснення державної реєстрації припинення прав (обтяження у виді іпотеки), зареєстрованих на підставі цього договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Рішення Виноградівського районного суду від 13 липня 2022 року скасовано. У позові ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що визначальним предметом позову є визнання недійсним нотаріально посвідченого договору іпотеки від 21 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», і ОСОБА_2 , який є стороною (іпотекодавець) договору іпотеки від 21 грудня 2007 року, однак залучений до участі у справі лише як третя особа без самостійних вимог, а не як відповідач. Визнавши оспорений договір іпотеки недійсним, суд першої інстанції фактично вирішив питання прав, обов`язків та інтересів особи, не залученої до участі в справі в належному процесуально-правовому статусі. ВП ВС зазначає, що заявленням позовних вимог до неналежного відповідача порушується принцип процесуальної економії. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Однак, усупереч указаним положенням закону судом першої інстанції не було вжито заходів зі з`ясування питання про склад учасників справи, що має істотне значення для встановлення належного кола відповідачів і правильного вирішення спору.

ОСОБА_1 13 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року (повне судове рішення складено 14 серпня 2023 року).

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 06 жовтня 2023 року ці недоліки було усунуто, а саме: подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що у даній справі суд може відступити від висновку у подібних правовідносинах, так як до справи були залучені усі особи, які мають відношення до справи. У частині третій статті 53 ЦПК України вказано, що терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу. Це аналогічні процесуальні права, якими наділені в процесі сторони - позивач та відповідач. Інтереси ОСОБА_2 у даній справі не були ущемлені. Він обізнаний з матеріалами справи, приймав участь у розгляді справи, наділений усіма правами, передбаченими нормами ЦПК України. При необхідності, міг заявити клопотання про залучення його як співвідповідача. Визнавши оспорений договір іпотеки недійсним, суд першої інстанції ніяким чином не ущемив права, обов`язки та інтереси ОСОБА_2 , так як процесуально-правовий статус ОСОБА_2 є такий, що він себе захистив в цьому процесу, так як був учасником процесу і відповідно до статті 43 ЦПК України мав аналогічні права як і сторона процесу.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат