ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/393/22

Головуючий у першій інстанції Данько О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/347/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Борзнянська міська рада Чернігівської області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2022 року (місце ухвалення м. Борзна, дата складання повного судового рішення 23.11.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради Чернігівської області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Борзнянської міської ради Чернігівської області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування посилалась на те, що з 2014 року і до цього часу змушена утримувати в своєму помешканні «притулок» для безпритульних котів на власні кошти, які розмножились внаслідок бездіяльності відповідача. Зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням вирішити питання зменшення кількості популяції тварин, проте байдужість відповідача призводить до страждань безпритульних тварин у зв`язку з чим позивачка взяла на себе тягар відповідальності за доглядом безпритульних котиків. Турбота про безпритульних тварин призвела і призводить до погіршення стану її здоров`я. Вважає, що вищевикладені обставини наносять їй не лише матеріальну, а й моральну шкоду, яку позивачка оцінює в розмірі 200 000 грн.

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з Борзнянської міської ради на свою користь кошти у розмірі 200 000 грн за завдану моральну шкоду.

Рішенням Борзнянського районного суду від 18.11.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради Чернігівської області про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог суд послався, що позов є необґрунтованим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що протиправною бездіяльністю Борзнянської міської ради позивачці, яка добровільно опікується безпритульними котами, завдано моральної шкоди, що полягає у фізичних стражданнях пов`язаних з погіршенням стану її суглобів, через надмірні навантаження спричинені доглядом за безпритульними тваринами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.11.2022, та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача Борзнянської міської ради Чернігівської області, на користь позивачки кошти у відшкодування, а саме 14 000 грн за матеріальні витрати та 200 000 грн моральної шкоди.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не є об`єктивним та всебічним.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що у рішенні суд відобразив лише думку відповідача без надання відповідних доказів; чітко не обґрунтував причину відмови у позові оскільки належним чином стороною позивача були надані відповідні докази, а саме: копії чеків щодо витрати власних коштів, копії заяв до відповідача по даному предмету позову; судом не враховані медичні довідки позивачки, в яких чітко зазначено про потребу сторонньої допомоги та підтвердженням погіршення стану здоров`я через догляд за великою кількістю безпритульних тварин.

Зазначає, що ухвалюючи рішення суд не відобразив як доказ свідчення свідків, залишив поза увагою звернення щодо влаштування тварин до Чернігівського притулку та поховання померлих тварин, жодних актів на проведення вказаних дій відповідачем не надано.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства І групи. Посвідчення видано довічно (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки № 332527 ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги (а.с. 9), що також підтверджується даними довідки Київського науково-дослідного інституту травматології та ортопедії (а.с. 10).

Матеріали справи містять копії виписок з історії хвороби позивачки згідно яких у період з 08.06.2018 по 12.07.2018 та з 20.09.2021 по 13.10.2021 ОСОБА_1 проходила курс санаторно-курортного лікування у Санаторії ім. Пирогова курорт «Куяльник» (а.с. 11, 169, 170); копію довідки про рентгеноскопію (а.с. 13, 171); копії медичної карти у підтвердження звернення позивачки до лікаря з приводу скарг на біль в області суглобів (а.с. 12, 172-174).

У підтвердження факту догляду за тваринами позивачка надала копії записів про придбання продуктів та ліків, які вона купувала у магазинах м. Борзна, вказавши, що чеків їй надано не було (а.с. 102-103; 133); копії накладних та товарні чеки, що підтверджують факт придбання ліків та корму для котів у період з 26.02.20 по 30.09.2022 (а.с. 55-61; 132; 104-117), крім того позивачка надала власноручно складений список котів, які в неї проживають та список котів, які пройшли вакцинацію (а.с. 24-25).

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 16.07.2019 позивачка неодноразово зверталася до відповідача - Борзнянської міської ради Чернігівської області та депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 з питання допомоги бездомним тваринам, де просила обладнати притулок для тварин, що проживають у дворі їхнього будинку, виділити кошти на стерилізацію та допомогу у вигляді корму для тварин. Також вказує, що внаслідок бездіяльності міської ради та невиконання обов`язку щодо опіки над безпритульними тваринами, вона вимушена тримати у своїй однокімнатній квартирі близько сорока безпритульних котів. У зв`язку з цим у 2021 році вона відмовилась від путівки до санаторію, її стан здоров`я погіршується і вона може втратити можливість ходити (а.с. 14-22; 26-29; 31-38; 40-41;46-50; 70-93; 155-157).

Відповідно до листів Борзнянської міської ради, за зверненнями позивачки, їй повідомлено про перерахування коштів у сумі 2,8 тис. грн. на стерилізацію тварин, яких вона утримує(а.с. 44 зворот). Також, вказано, що рішенням 5 сесії 7 скликання міської ради від 20.12.2019 затверджено програму «Запобігання бездомного утримання та розмноження бродячих тварин на території Борзнянської міської ради на 2020-2021 роки», кошти на створення центру утримання безпритульних тварин у бюджеті міської ради відсутні. Також, 08.06.2022 за вихідним номером 383 позивачці було повідомлено про відсутність коштів на закупівлю корму тваринам (а.с. 42-45, 54).

Рішенням позачергової 16 сесії 8 скликання Борзнянської міської ради затверджена Програма контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2022-2024 роки згідно якої передбачено 30 000 грн на вказані потреби по 10 000 грн на рік (а.с. 62-64).

Відповідно до повідомлення Борзнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини за період з 01.01.2021 по 01.06.2022 стерилізація безпритульних котів, собак не проводилась. Вказані заходи не внесено до плану протиепізоотичних заходів на 2022 рік (а.с 30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що протиправною бездіяльністю Борзнянської міської ради позивачці, яка добровільно опікується безпритульними котами, завдано моральної шкоди, що полягає у фізичних стражданнях пов`язаних з погіршенням стану її суглобів, через надмірні навантаження спричинені доглядом за безпритульними тваринами.

З висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, які правильно встановлені, підтверджується матеріалами справи та не спростовується доводами апеляційної скарги, що в обґрунтування позову про стягнення моральної шкоди позивачка посилається на фізичні страждання пов`язані з погіршенням стану її здоров`я: суглобів, через надмірні навантаження спричинені вимушеним доглядом за безпритульними тваринами, при цьому судом встановлено, що позивачка має 1 групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги. Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що належними доказами не підтверджені, що поставлені позивачці діагнози є наслідками догляду за безпритульними тваринами.

Враховуючи викладене не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані медичні довідки позивачки.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 641/5005/20 (провадження № 61-19219св21) зазначено, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, при цьому, як встановлено судом, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та моральною шкодою.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідача.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом належним чином не досліджені надані стороною позивачки докази у підтвердження позовних вимог, а саме копії чеків щодо витрат власних коштів, копії заяв до відповідача по даному предмету позову, оскільки, як вбачається, місцевим судом з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України вказані докази були досліджені та їм надана правова оцінка, як вцілому, так і кожному доказу окремо, який міститься у справі та відповідно вмотивовано відхилення або врахування кожного доказу.

Не є підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції посилання апелянта на те, що суд не відобразив як доказ свідчення свідків та ввів в оману, що ніби-то відповідач хотів надати кошти на контрацепцію безпритульних тварин або звернення до позивача з відповідними пропозиціями.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевим судом надано належну правову оцінку показам свідка ОСОБА_3 , які відображені в оскаржуваному судовому рішенні, разом з тим суд визнав неналежними доказами у справі письмові заяви свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які написані позивачкою власноручно та засвідчені підписами вказаних осіб, є неналежними доказами у справі, оскільки вказані свідки не були безпосередньо допитані судом, клопотань про допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачка не заявляла, питання допиту свідка ОСОБА_4 за клопотанням ОСОБА_1 було знято з розгляду, оскільки свідок має проблеми зі здоров`ям.

Крім того, місцевим судом встановлено, що хоча і відомості про результати реалізації програми «Запобігання бездомного утримання та розмноження бродячих тварин на території Борзнянської міської ради на 2020-2021 роки» в матеріалах справи відсутні, проте за зверненнями позивачки, їй повідомлено про перерахування коштів у сумі 2,8 тис. грн. на стерилізацію тварин(а.с. 44 зворот).

Як вбачається, матеріали справи містять рішення позачергової 16 сесії 8 скликання Борзнянської міської ради, яким затверджена Програма контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2022-2024 роки. Згідно якої передбачено 30 000 грн на вказані потреби по 10 000 грн на рік (а.с. 62-64), та відповідно до повідомлення Борзнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини за період з 01.01.2021 по 01.06.2022 стерилізація безпритульних котів, собак не проводилась. Стерилізація безпритульних тварин не внесена до плану протиепізоотичних заходів на 2022 рік (а.с. 30).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 26.01.2023.

Головуючий Судді :