ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Лобов О.А., Триголов В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41633,14 грн, а також додаткові витрати на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2330,83 грн щомісячно, з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування вимог вказувала, що 23.08.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб від якого у подружжя народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 24.02.2016 року. Зазначала. що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Судовим наказом №638/16/19 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 02.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що стягнутих коштів не вистачає на утримання дитини, у зв`язку із хронічними та періодичними захворюваннями дитини, а відтак вона потребує додаткових витрат на лікування дитини. Дитина хворіє на важку форму цукрового діабету та постійно перебуває на стаціонарному лікуванні та в подальшому потребує певного лікування і регулярних медичних обстежень, прийому дороговартісних ліків. Також, дитина потребує щомісячного лікування в майбутньому.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 36556 грн 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2330, 83 грн. щомісячно, з 04.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що інсулінозалежні діти лікуються за кошти з Державного бюджету України.

Зазначає, що позивач додає квитанції на придбання ліків які не були призначені лікарем, а також не знайшли свого відображення, а ні у виписці з хвороби, а ні у довідках від лікарів.

За таких обставин вважає, що оскільки позивач не надала доказів на підтвердження додаткових витрат на дитину, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Окрім того вказує, що він отримує дохід приблизно 7000 грн. на місяць з яких аліменти у розмірі 3100 грн., а тому не має матеріальної можливості сплачувати більше.

01.11.2022 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Вказувала, що всі витрати на дитину підтверджені належними та допустимими доказами які наявні в матеріалах справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно копії судового наказу по справі №638/16/1 та копії постанови про відкриття виконавчого провадження №66255151 від 23.07.2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, починаючи з 02.01.2019 року.

Згідно медичного висновку №46 міської дитячої поліклініки №14 ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет І типу, висновок дійсний до 24.11.2027 року.

Відповідно до виписки з історії хвороби №3278, №2210, №1610 дитині проведено лікування та рекомендовано приймання медикаментів, придбання призначених ліків підтверджується квитанціями від 18.07.2021 року, від 16.06.2021 року.

Згідно виписки з амбулаторної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_4 встановлено діагноз: слабкість акомодації на фоні міопії слабкого ступеня лівого ока, з 11.08.2020 року проходить рефракційну терапію нічним жорсткими контактними лінзами CRT-100 Paragon на ліве око, рекомендовано планові огляді кожні три місяці, замовлення нової лінзи через 2 місяці, заміна лівої лінзи раз на рік, використання розчину для лінз «Bio true» (кожен день), щоденно «Оптінол 0,21%», «One Step» 2-3 рази на тиждень. Згідно довідки №157 від 16.07.2021 року дитині проводилось офтальмологічне обстеження. Понесені витрати підтверджуються квитанціями від 30.06.2020 року, від 06.07.2020 року, від 13.08.2020 року, від 18.0.2021 року, від 13.06.2021 року.

Згідно виписки №216 КНП «Харківська міська клінічна лікарня №30» ОСОБА_4 проведено лікування медичними препаратами, придбання яких підтверджується квитанціями від 15.01.2021 року, 16.01.2021 року, від 18.01.2021 року, від 19.01.2021 року, від 21.01.2021 року.

Також, за квитанціями від 03.03.2021 року, від 17.03.2021 року на лікування дитини за призначенням лікарів придбано ліки та медичні засоби.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача додаткові витрати у розмірі 36556 грн 72 коп., а також по 2330,83 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття місцевий суд виходив з того, що позивач надала належні та допустимі докази додаткових витрат пов`язаних з хворобою сина.

Разом з тим місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що з поданих чеків підлягають відрахуванню всі не призначені лікарем речі, зокрема, пакети, ємності для забору аналізів, шприці, зволожуюче молочко, пакети для сміття, бахіли, паперові рушники, оскільки зазначене не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України.

Окрім того, позивачем також не доведено необхідність придбання «Dailies agua comfort plus 30» за квитанцією №579 від 30.06.2020 року, оскільки матеріалами справи не підтверджується рекомендація лікаря на її придбання. Позивачем не доведено необхідність забору крові та здійснення клінічних аналізів саме у приватному оплатному центрі за актами виконаних робіт №100338902, №100290348, №100187521, 100221792, №100248590, №100261336, №100338902, а відтак судом не враховуються подані квитанції за сплату зазначених робіт, оскільки дитина перебувала на лікуванні в державній установі та відсутнє направлення лікаря для здійснення аналізів у платній лабораторії.

Також, не підлягають стягненню витрати, пов`язані з тестуванням на коронавірус, оскільки відсутнє направлення лікаря на його здійснення.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Положеннями статей 180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Доказами,які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути зокрема документи,які свідчать про придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують таку необхідність. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) суд звернув увагу, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Верховний Суд зауважує, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Врахувавши, що брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, зокрема, копій квитанцій та з урахуванням конкретних обставин у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 1/2 частини додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 36556 грн 72 коп., а також по 2330,83 грн. пов`язаних з хворобою сина, щомісячно до досягн ення дитиною повноліття місцевий суд пов`язаних з хворобою сина. Решта витрат не була зумовлена особливими обставинами у розумінні положень статті 185 Сімейного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено наявність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину для забезпечення лікування проблем із зором та інстулінотерапією.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем додано до позовної заяви квитанції на придбання ліків які не були призначені лікарем не заслуговують на увагу, оскільки підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а саме виписками з хвороб та довідками лікарів( а.с.25-27, 51).

Надані апелянтом відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не є беззаперечними і достатніми доказами його скрутного майнового стану та не підтверджують достовірність тієї обставини, що він не може сплачувати додаткові витрати на дитину, оскільки апелянтом не надано доказів про його майновий стан в цілому ( відомостей про грошове утримання чи інших видів доходів, з яких не утримуються суми податки, наявність чи відсутність інших доходів, рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними, банківські документи про відсутність на рахунках коштів тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач повинна була проходити лікування зору дитини в державній установі не береться до уваги, оскільки на обох батьків покладені одинакові обов`язки щодо піклування про її здоров`я. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач звертався до відповідної державної медичної установи для вирішення даного питання щодо лікування зору дитини. Водночас саме мати дитини звернулася до приватної клініки, що свідчить про те, що вона піклується здоров`ям дитини та намагається їй надати необхідну якісну допомогу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 12.01.2023 року