Справа № 716/1623/23
Провадження № 2/727/1768/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: Головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Посилалася на те, що вона на початку 2004 року проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. В 2015 році сторони припинили спільно проживати однією сім`єю.

Від спільного життя у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернівецького апеляційного суду від 09.05.2023 року змінено рішення суду першої інстанції та стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень щомісячно.

ОСОБА_2 сплачує аліменти не регулярно, допускаючи заборгованість.

У зв`язку з хворобами та навчанням дитина потребує додаткових витрат. Їх син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі утримувати сина та повністю забезпечити необхідні витрати на його лікування та навчання, оскільки розмір її заробітної плати є незначним.

Зокрема, на початку червня 2023 року дитині видалили 4 зуби у приватній стоматологічній клініці ФОП « ОСОБА_4 », за що позивачем було сплачено 6000 гривень.

Крім того, у липні 2021 року ОСОБА_3 вступив на денну форму навчання до Чернівецького індустріального фахового коледжу за освітньо-професійною програмою «Маркетинг».

Позивачем було укладено із навчальним закладом договір №152 від 30.07.2021 року. Відповідно до умов договору вона сплатила за навчання сина за навчальний 2021-2022 рік 14340 гривень, що підтверджує квитанцією №745/3 від 10.08.2021 року, та за навчальний 2022-2023 рік кошти у сумі 15740 гривень, що підтверджує квитанцією від 21.02.2023 року.

По завершенню 2022-2023 навчальних років ОСОБА_3 перевівся на заочну форму навчання, про що ОСОБА_1 підписала договір про надання освітніх послуг №237 від 11.08.2023 року. На підставі зазначеного договору позивач сплатила за навчальний 2023-2024 рік кошти у сумі 11225 гривень, що підтверджує квитанцією №6 від 11.08.2023 року.

Влітку 2023 року ОСОБА_3 вступив на денну форму навчання до Державного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок», у зв`язку з чим нею укладено договір Дфін-17 від 14.08.2023 року. На виконання умов цього договору нею було сплачено за навчальний рік 2023-2024 грошові кошти у сумі 32000 гривень, що підтверджує квитанцією №5 від 11.08.2023 року.

Всього протягом 2021-2023 років позивачем було витрачено на лікування сина 6000 гривень та 73505 гривень на оплату його навчання.

Зазначила, що ОСОБА_2 є працездатним, займається фермерським господарством, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує.

Тому вважає, що відповідач повинен сплатити половину понесених витрат на лікування та навчання дитини у розмірі 39725,50 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 39725 грн. 50 коп.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У статті 190 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу, одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів та з додержанням вимог частини 5 статті 128 цього Кодексу.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін cторони до суду не подавали.

Представником відповідача було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Зазначила, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини чи її хворобою.

У позовній заяві позивач не навела мотивів вибору освітніх закладів для здобуття фахової професійної освіти та вищої освіти сином, що залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком.

Окрім того, навчання дитини у Чернівецькому індустріальному фаховому коледжі та у Державному торговельно-економічному університеті для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно із статтею 185 СК України.

Щодо понесених витрат на лікування зубів вказала, що у наданих позивачем актах визначено лише вартість робіт по видаленню зубів, проте не зазначено з яким саме діагнозом звернулась дитина до лікаря та якою хворобою страждає, у зв`язку з чим їй було призначено відповідне лікування у стоматолога. Також, згідно актів виконаних робіт видалення зубів ОСОБА_3 було здійснено 18.05.2023 року та 01.06.2023 року, проте долучені до позову квитанції на підтвердження понесених витрат датовані 15.08.2023 року.

Позивачкою не доведено, що відвідування лікаря стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини, а не відносилось до повсякденних побутових потреб дитини, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів. Також позивач не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було встановлено наступні фактичні обставини справи та спірні правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками згідно свідоцтва про народження дитини зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.02.2023 року, частково зміненим постановою Чернівецького апеляційного суду від 09.05.2023 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.9-10).

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст.185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею.

Відповідно до вказаної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Як було встановлено судом, позивач у якості підстави для стягнення додаткових витрат на утримання дитини посилається на те, що на початку червня 2023 року дитині видалили 4 зуби у приватній стоматологічній клініці ФОП « ОСОБА_4 », за що позивачем було сплачено 6000 гривень.

На підтвердження вказаних обставин суду було надано акти виконаних робіт від 18.05.2023 року та від 01.06.2023 року, з яких вбачається, що пацієнту ОСОБА_5 було видалено чотири зуби мудрості (а.с.13-14).

Згідно фіскальних чеків за надані послуги стоматологічній клініці « ІНФОРМАЦІЯ_3 »(ФОП ОСОБА_4 ) було сплачено кошти у сумі 6000 гривень (13-14 зв.)

Крім того, у липні 2021 року ОСОБА_3 вступив на денну форму навчання до Чернівецького індустріального фахового коледжу за освітньо-професійною програмою «Маркетинг».

Позивачем було укладено із навчальним закладом договір №152 від 30.07.2021 року (а.с.15-16). Відповідно до умов договору вона сплатила за навчання сина за навчальний 2021-2022 рік 14340 гривень, що підтверджується квитанцією №745/3 від 10.08.2021 року, та за навчальний 2022-2023 рік кошти у сумі 15740 гривень, що підтверджується квитанцією від 14.09.2022 року (а.с.19).

По завершенню 2022-2023 навчальних років ОСОБА_3 перевівся на заочну форму навчання, про що ОСОБА_1 підписала договір про надання освітніх послуг №237 від 11.08.2023 року (а.с.21-22). На підставі зазначеного договору позивач сплатила за навчальний 2023-2024 рік кошти у сумі 11225 гривень, що підтверджується квитанцією №6 від 11.08.2023 року (а.с.25).

Влітку 2023 року ОСОБА_3 вступив на денну форму навчання до Державного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок», у зв`язку з чим укладено договір Дфін-17 від 14.08.2023 року (а.с.26). На виконання умов цього договору нею було сплачено за навчальний рік 2023-2024 грошові кошти у сумі 32000 гривень, що підтверджує квитанцією №5 від 11.08.2023 року (а.с.27).

Всього протягом 2021-2023 років позивачем було витрачено на лікування сина 6000 гривень та 73505 гривень на оплату його навчання.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19) зазначено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що витрати, що були сплачені нею за навчання сина, є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, а тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 36725,50 гривень.

Розглядаючи вказану вимогу, суд зауважує, що Чернівецький індустріальний фаховий коледж та Державний торговельно-економічний університет надають послуги по отриманню професійної освіти, що відповідають Державним стандартам здобуття професійної та вищої освіти та не надають послуг, пов`язаних із розвитком особливих здібностей дитини.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вказані витрати не є додатковими витратами, згідно вимог ст.185 СК України, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат по сплаті витрат за навчання дитини у розмірі 36725,50 гривень - необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача на її користь витрат, сплачених нею на лікування сина, у розмірі 3000 гривень.

Представник відповідача у поданому відзиві заперечувала проти стягнення вказаних витрат з тих підстав, що недоведено, що відвідування лікаря стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини, а не відносилось до повсякденних побутових потреб дитини, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів.

Даючи оцінку аргументам сторін, суд враховує, що у матеріалах справи наявні фіскальні чеки на підтвердження оплати послуг з видалення зубів мудрості, що не відноситься до лікування зубів та не належить до повсякденних побутових потреб дитини, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає позовні вимоги в цій частині позову є частково обґрунтованими, а тому є підстави для їх задоволення, оскільки надані суду докази, доводять ту обставину, що позивач понесла додаткові витрати, що були викликані особливими обставинами, а дитина їх потребувала. При цьому суд зауважує, що зазначені витрати повинні нести обоє з батьків у рівній мірі, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 3000 гривень.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 180-183,184, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), останнє відоме місце проживання: с.Ржавинці, Чернівецького району, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дитину у розмірі 3000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: _________________ Одовічен Я.В.