Справа № 453/1615/23
№ провадження 2/453/474/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И /заочне/
24 жовтня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики,-
21.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з останньої на його користь 73 120 грн. основного боргу та 0,1% пені за кожний день прострочення грошового зобов`язання в розмірі 1 907 грн., що разом становить 75 027 грн., а також судові витрати в розмірі 1 073,60 грн.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 26.09.2023 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
Розгляд справи відбувся 24.10.2023 року без учасників справи.
Позовна заява обгрунтована тим, що 20 вересня 2020 року ОСОБА_2 позичила на підставі договору безпроцентної позики у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 55 600 грн, що на день позики становило 2 000 доларів США, взявши на себе зобов`язання повернути таку ж суму до 20.09.2021 року, еквівалентно до курсу долара США на день повернення позики.
На підтвердження укладеного договору позики та його умов ОСОБА_2 20.09.2020 року власноручно заповнила та підписала заздалегідь підготований текст договору вказавши номер та серію свого паспорта, а також те, що грошові кошти були прийняті нею в повному обсязі до підписання цього договору.
Проте, в порушення умов договору, ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань, в обумовлений договором строк - 20.09.2021 року позичені грошові кошти не повернула.
06.09.2022 року ОСОБА_2 було надано позивачу розписку, згідно тексту якої така зобов`язалася повернути позивачу 2 000 доларів США до 06 вересня 2023 року, однак своїх зобов`язань відповідачка не виконала, а на вимоги позивача повернути кошти не реагує.
Позивач зазначає, що станом на день подання позову 21.09.2023 року курс долара США до гривні НБУ встановлено 36,56 грн. за один долар США. Таким чином сума боргу в гривнях становить 73 120 грн. (2 000 доларів США х 36,56 грн. = 73 120 грн.).
Крім цього, позивач вказує, що абзацом 7 договору позики від 20.09.2020 року встановлено виплату позичальником пені в розмірі 0,1% від суми боргу за прострочення виконання зобов`язань за цим договором, тобто пені за кожний день неповернутих в строк 2 000 доларів США, що складає відповідно два долари США на день. За таких обставин відповідачка заборгувала позивачу за договором позики 73 120 грн. основного боргу та 0,1% пені за кожний день у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання від суми 2 000 доларів США, право на яке виникло з 06.09.2023 відповідно до розписки до договору, що становить 1 097 грн. (15 днів х 2 долара США = 30 доларів США х 36,56 грн. за 1 долар США).
Відповідачка ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала.
У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч.3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, 20 вересня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 (далі Позикодавець) та відповідачкою ОСОБА_2 (далі Позичальник) було укладено договір безпроцентної позики грошей.
Згідно вказаного договору, Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 55 600 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот) грн., що станом на 20.09.2020 року становить суму у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 20.09.2021 року, еквівалентно до курсу долара США станом на 20.09.2021 року.
Сума позики прийнята в повному обсязі від Позикодавця Позичальником до підписання цього договору.
Сторони свідчать, що одержання позики не пов`язано із здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими (родинними) зв`язками.
За прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.
В порушення взятих на себе зобов`язань відповідачка не повернула отримані кошти у строк, визначений договором, а саме до 20.09.2021 року.
06.09.2022 року ОСОБА_2 написала розписку про те, що зобов`язується до 06 вересня 2023 року повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, які позичила у нього 20.09.2020 року згідно Договору в інтересах своєї сім`ї.
Згідно ч. ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Відповідні висновки викладено і у постанові ВС від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).
Судом встановлено, що відповідачка зобов"язалась повернути позивачу грошові кошти, отримані в позику, у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США своєчасно до 06 вересня 2023 року, про що зазначила в розписці. Однак станом на момент розгляду справи судом відповідачкою борг позивачу не повернуто.
З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за договором позики становить: 73 120 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, та 1 907,00 грн. - пеня в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення, а всього 75 027 грн.
Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорюється, є достатнім та зрозумілим.
Протягом розгляду цивільної справи відповідачка не скористалася своїми процесуальними правами та не надала до суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статтей 77-88 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмету доказування та підтверджували своєчасне виконання чи часткове виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку щодо підставності та законності позовних вимог позивача.
Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )73 120 (сімдесят три тисячі сто двадцять) грн. основного боргу, 0,1% пені за кожний день прострочення грошового зобов`язання в розмірі 1 907 (одна тисяча дев`ятсот сім) грн., та судові витрати у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя