Справа № 583/4289/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Плотникової Н.Б.

за участю секретаря Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2020 року АТ «Перший Український Міжнародний банк» звернулося з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 121758,40 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.08.2018 р. між АТ «Перший Український Міжнародний банк» (АТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 801, на підставі якого відповідачу було видано споживчий кредит у розмірі 57500,00 грн. Відповідач не виконує свої зобовязання належним чином довготривалий строк. Станом на 03.11.2020 р. заборгованість становить 121758,40 грн. , з яких: 48510,51 грн. заборгованість за кредитом; 5281,19 грн. заборгованість за процентами; 39216,70 грн. заборгованість за комісією; 28750,19 грн. штрафні санкції.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 кредитний договір не укладала, заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписувала.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.08.2018 р. ОСОБА_1 було підписано заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідачка прийняла публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг (а.с. 6 т.1).

Відповідно до умов вказаного договору АТ «ПУМБ» (кредитодавець) надає позичальнику ОСОБА_1 споживчий кредит на загальну суму 57500,00 грн. на строк 24 місяці, розмір процентної ставки - 12 %, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,10 % (а.с. 6).

Цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі 50000,00 грн.; оплата договору страхування 7200,00 грн.; оплата разової комісії банку 300,00 грн. Повернення соживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом / комісій здійснюється за ануїтетною (рівними платежами) схемою. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до 13 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу становить 4489,22 грн. щомісячно, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1782,50 грн. щомісяця.

На виконання умов укладеного договору банк відповідно до меморіального ордеру № TR.30240849.58864.8810 від 13 серпня 2018 року видав кредитні кошти відповідачці у сумі 57500,00 грн. (а.с. 13, 104).

Банком надана Публічна пропозиція ПАТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідача.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала не належним чином.

У зв`язку неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 03.11.2020 р. відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 121758,40 грн. , з яких: 48510,51 грн. заборгованість за кредитом; 5281,19 грн. заборгованість за процентами; 39216,70 грн. заборгованість за комісією; 28750,19 грн. штрафні санкції.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем, вбачається, що станом на 03.11.2020 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 121758,40 грн., з яких: 48510,51 грн. заборгованість за кредитом; 5281,19 грн. заборгованість за процентами; 39216,70 грн. заборгованість за комісією; 28750,19 грн. штрафні санкції (а.с. 16).

Встановлено, що 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис № 16069 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 801 від 13.08.2018 року в сумі 70264,33 грн. за період з 09 липня 2018 року по 09 липня 2019 року, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 16360,91 грн.; прострочена заборгованість за комісією 14260,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами 3107,94 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 35183,09 грн.; строкова заборгованість за комісією 1128,79 грн.; строкова заборгованість за процентами 223,60 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.10.2020 року по справі №583/3511/20 (провадження №2/583/791/20), що набрало законної сили, виконавчий напис № 16069, вчинений 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено, що: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 161/5814/13 (провадження № 61-2574св21) зазначено, що «суди встановили, що 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 31 липня 2008 року та звернено стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Отже, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року пр справі № 161/5814/13-ц (провадження № 61-7267св22).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала належно своїх зобов`язань за кредитним договором № 801 від 13.08.2018 року, а банк скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту шляхом вчинення 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 09 липня 2019 року.

Таким чином, враховуючи, що банком заявлена вимога про дострокове погашення кредиту, то відповідно до положень ст. 1050 ЦК України з даного строку АТ «Перший Український Міжнародний банк» втратив право нарахування процентів та інших щомісячних платежів.

Однак з розрахунку заборгованості , наданого позивачем, вбачається, що позивачем після заявлення вимоги про дострокове погашення кредиту нараховувалися проценти та інші платежі за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом, зазначені у виконавчому написі № 16069 вчиненому 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в розмірі 3331,54 грн., та заборгованість за сумою кредиту в розмірі 51544,00 грн., а всього 54875,54 грн.

Судом також було встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 59699695 з примусового виконання виконавчого напису № 16069 вчиненого 11.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., з ОСОБА_2 було стягнено 4533,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 801 від 13.08.2018 року, що підтверджується довідкою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 06.02.2023 р. № 523.

Тому сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, підлягає зменшенню на суму коштів, стягнених за виконавчим провадженням: 54875,54 грн. 4533,01 грн. = 50342,53 грн.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 39216,70 грн. суд зазначає наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленихзаконом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими законпов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі № 194/1387/19 (провадження № № 14-44цс21).

Відповідно до п. 4 заяви № 801 від 13 серпня 2018 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,1 %, що становить 1782,50 грн. щомісяця.

Однак розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованності.

Таким чином вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації , що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» (п. 4 заяви № 801 від 13 серпня 2018 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок грунтується на правовій позиції Великої Палати ВерховногоСуду, викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 194/1387/19 (провадження № № 14-44цс21).

Оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів по комісії є нікчемними, то суд вважає, що нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 39216,70 грн. не підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 801 від 13 серпня 2018 року, посилається на Публічну пропозицію ПАТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ«ПУМБ» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати неустойки за порушення клієнтом своїх зобовязань, та саме у зазначеному в цьому документі, що доданий до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві № 801 від 13 серпня 2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій (пені, неустойки) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надана Публічна пропозиція ПАТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може бути належним доказом, оскільки не містить підпису відповідача та не свідчить про ознайомлення із даною пропозицією.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 28750,19 грн. штрафних санкцій (пені, неустойки), не підлягають задоволенню.

Доводи відповідачки та її представника про те, що ОСОБА_1 кредитний договір не укладала, заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписувала, суд не бере до уваги з наступних підстав.

Згідно вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на обгрунтування позовних вимог позивач надав виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 13 серпня 2018 року до 03 листопада 2020 року та меморіальний ордер № TR.30240849.58864.8810 від 13 серпня 2018 року (а.с. 13, 17-49,104 т.1), які підтверджують факт видачі банком відповідачці грошових коштів у сумі 57500,00 грн. за укладеним договором споживчого кредиту № 801 від 13.08.2018 р. та рух коштів по рахунку, що належить ОСОБА_1 .

Відповідачка не надала беззаперечних доказів того, що вона не отримувала кошти за оспорюваним кредитним договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 63, 64 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 219/7527/16-ц (провадження № 61-17922св20) зазначено, що «суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, провадження № 61-6279св19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, провадження № 61-10096св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19, та не врахували, що виписка з карткового рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, тому повинна досліджуватись в сукупності з іншими доказами, проте це не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень саме з цих підстав. Твердження судів, що наданий банком розрахунок не є підтвердженням боргу, оскільки не є первинним документом, є необґрунтованими, з огляду на таке. Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. На підтвердження заборгованості кредитор надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, який разом з випискою з карткового рахунку підтверджує виникнення заборгованості з боргових зобов`язань та їх розмір, отже, є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, проте відповідач вказаний розрахунок не спростувала та власного не надала».

Відповідачкою та її представником не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписувала.

При цьому позивачем надано виписки з особового рахунку ОСОБА_1 щодо руху коштів за рахунком, що належить ОСОБА_1 , меморіальний ордер № TR.30240849.58864.8810 від 13 серпня 2018 року, копію заяви № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб які свідчать про погодження відповідачкою умов кредитного договору, засвідчують її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором.

Судом встановлено, що 07.12.2018 року на підставі ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.12.2018 року за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000802 за правовою кваліфікацією: ст. 190 КК України.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.12.2018 року по справі №583/4289/20 встановлено, що 14.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області про скоєння кримінального правопорушення за фактом шахрайства з боку громадянина ОСОБА_3 , під впливом якого вона оформила на себе два кредити в банківських установах, зокрема, в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Однак сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей за фактом шахрайства не підтверджує наведених відповідачкою обставин про неукладення нею кредитного договору.

Доводи представника відповідачки про те, що належними та допустимими доказами на підтвердження надання банком позичальнику кредитних коштів може бути виключно оригінал кредитного договору, який відсутній у матеріалах цієї справи, суд відхиляє з огляду на таке.

Відсутність у позивача можливості надати суду оригінал заяви № 801 від 13 серпня 2018 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб обумовлена незалежними від волі позивача обставинами. Зокрема судом встановлено наступне.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року по даній справі було задоволено клопотання відповідачки та її представника про витребування від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» оригіналу заяви № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої ОСОБА_1 АТ «ПУМБ» було видано споживчий кредит в сумі 57500,00 грн.

На виконання вказаної ухвали суду від позивача АТ «ПУМБ» до суду надійшла письмова заява, в якій АТ «ПУМБ» повідомляє суд, що оригінал кредитного договору (заяви № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) було підшито до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 16069 від 11.07.2019 року та повернутий до банку не був.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року по даній справі було задоволено клопотання відповідачки та її представника про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. оригіналу заяви ОСОБА_1 № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який був наданий АТ «ПУМБ» для вчинення виконавчого напису нотаріуса № 16069 від 11.07.2019 року.

Ухвала суду була направлена на всі відомі адреси робочого місця приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., однак повернулася неврученою через відсутність адресата за вказаними адресами.

Відповідно до листа в.о. директора Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України від 19.08.2021 р. наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 року № 931/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 19.02.2021 р. № 5 у звязку з неодноразовими порушеннями приватним нотаріусом Харою Н.С. законодавства при вчиненні нотаріальних дій свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 р. за №6685 на імя ОСОБА_2 , анульовано. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 15.03.2021 р. № 280/6 діяльність приватного натаріуса ОСОБА_2 припинено з 15.03.2021 року.

З відповідей Київського державного нотаріального архіву від 11.10.2021 р., від 26.01.2022 р., від 27.12.2022 р. вбачається, що станом на 27.12.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву.

Відповідно до листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.01.2022 р. наказом Міністерства юстиції України від 15.03.2021 р. № 280/6 діяльність приватного нотаріуса Хари Н.С. припинено з 15.03.2021 року. Даним наказом ОСОБА_2 зобовязано передати до Київського державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Хари Н.С. Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) надіслано лист від 25.06.2021 р. за вих №2963/6.2-21 до ГУ Національної поліції у м. Києві з проханням вжити заходів щодо встановлення місцезнаходження архіву приватного натаріуса ОСОБА_2 , який не був переданий на відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Листом від 14.07.2021 р. ГУ Національної поліції у м. Києві повідомило, що встановити місцезнаходження архіву приватного нотаріуса Хари Н.С. не виявилося можливим (а.с. 240).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що з незалежних від позивача причин ним не було надано суду оригінал заяви № 801 від 13.08.2018 р. ОСОБА_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд у постанові 19 травня 2021 року по справі № 409/1334/16-ц (провадження № 61-3305св20) зазначив, що поведінка особи в частині заперечення факту існуючої заборгованості за кредитним договором лише з підстав неможливості банку надати оригінали первинних документів на підтвердження її розміру не відповідає стандарту добросовісної поведінки учасника цивільних правовідносин.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи оригіналу кредитного договору не є безумовною підставою для відмови в позові за наявності інших належних та допустимих доказів, які свідчать про укладення кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі № 757/63756/18 (провадження № 61-8381св21), від 19 травня 2021 року по справі № 409/1334/16-ц (провадження № 61-3305св20), від 27 серпня 2020 року по справі № 409/2646/17 (провадження № 61-3124св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі 204/3896/20 (провадження № 61-8009св22) зазначено, що «встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часкового задоволення позову та вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 50342,53 грн.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України у сумі 861,82 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 549, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (вул. Андріївська, 4 м. Київ, 04070, ) заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2018 року в сумі 50342,53 грн. та 861,82 грн. судових витрат, а всього 51204,35 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08.02.2023 р.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова