Постанова

Іменем України

19 липня 2023 року

м. Київ

справа № 199/2313/21

провадження № 61-8041св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив:

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь нерухоме майно - 1/2 частини приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120, 6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1, 2, 3, 4 - приміщення, загальною площею 120,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь нерухоме майно: 1/2 частини приміщення № 112, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 35,5 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1 приміщення, загальною площею 35,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; 1/2 частини приміщення № 113, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 42,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 42,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; 1/2 частини приміщення № 114, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 45,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було придбано у сумісну власність по 1/2 частини кожному нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрованих в реєстрі за № 1696 та № 1694.

Відповідно до пункту 4 кожного із договорів, купівля 1/2 частини нежитлових приміщень здійснено кожним за 117 600,00 грн, загальна сума покупки приміщень 117 600,00 грн х 2 = 235 200,00 грн.

10 жовтня 2013 року на підставі вказаних договорів купівлі-продажу право власності на житлові приміщення зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за покупцями ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про скасування права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, за адресою: АДРЕСА_1 , секції 2, 3, просила витребувати з чужого незаконного володіння вказане майно та визнати за нею право власності на це майно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року у справі № 199/4801/16 у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі № 199/4801/16 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, секція 2 , 3 приміщення № 111 , 112 , 113 , 114 , та скасовано реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_5 за номером запису 2812130 та ОСОБА_1 за номером запису 2810716, на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, секція 2 , 3 приміщення № 111 , 112 , 113 , 114 .

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року, у зв`язку із поданням касаційної скарги, виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами повторного апеляційного розгляду, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року - залишено без змін. Рішення набрало законної сили і у касаційному порядку не оскаржувалося.

Не зважаючи на це, у жовтні 2017 року під час розгляду справи у касаційному суді, ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю на той час ухвали касаційного суду про зупинення виконання рішення, на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року зареєструвала право власності на спірні приміщення.

На час оформлення ОСОБА_6 права власності існувало три обтяження, накладені на нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, які містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- запис № 9475420, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у справі № 199/2630/15 (2/199/1647/15);

- запис № 9475684, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у справі № 199/2630/15 (2/199/1647/15);

- запис № 15647486, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року у справі № 199/4801/16.

Отже, незважаючи на наявність трьох обтяжень, державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Замфір О. М. на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року (яке згодом було скасоване) прийнято рішення номер 37795718 від 27 жовтня 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на спірні нежитлові приміщення, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності номер 23042699.

13 січня 2018 року ОСОБА_6 продала вказані приміщення ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. за реєстровим номером 41.

На підставі цього договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. прийнято рішення номер 39188670 від 13 січня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірні нежитлові приміщення, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності номер 24371617.

29 січня 2018 року на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24 січня 2018 року № 24/1-18/4, складеного ФОП ОСОБА_7 , об`єкт нерухомо майна: нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, за реєстраційним номером 01, поділений на чотири окремих об`єкта, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відповідні записи про право власності ОСОБА_4 :

- запис номер 24649633 про право власності на приміщення № 114, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 45,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис номер 24648793 про право власності на приміщення № 113, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 42,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 42,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис номер 24647886 про право власності на приміщення № 112, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 35,5 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1 приміщення, загальною площею 35,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис про право власності на приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1, 2, 3, 4 - приміщення, загальною площею 120,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Надалі, вже після скасування Верховним Судом рішення про визнання права власності за ОСОБА_6 та під час повторного розгляду справи апеляційним судом, усвідомлюючи вірогідний програш ОСОБА_6 у справі, ОСОБА_4 , з метою унеможливити повернення майна законного власнику, спочатку передала спірні приміщення в іпотеку своїм родичам, а потім ці приміщення відчужила на їх користь.

Так, 19 березня 2020 року ОСОБА_4 передала в іпотеку відповідачу ОСОБА_2 та зареєструвала обтяження на спірне приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, загальною площею 120,6 кв. м. Реєстрацію проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. (номер запису про іпотеку 36013263, номер запису про обтяження 36012727).

22 квітня 2020 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 711 від 22 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_2 вказане нежитлове приміщення. На підставі рішення про державну реєстрацію № 52030033 від 22 квітня 2020 року, прийнятого тим же нотаріусом, право власності на приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, загальною площею 120,6 кв. м, оформлено на відповідача ОСОБА_2 , номер запису про право власності 36310100 від 22 квітня 2020 року.

30 липня 2020 року ОСОБА_4 передала в іпотеку ОСОБА_3 та зареєструвала обтяження на спірні приміщення: № 112, загальною площею 35,5 кв. м; № 113, загальною площею 42,3 кв. м; № 114, загальною площею 45,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , в житловому будинку літ. А-10. Реєстрацію проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. (номери записів про іпотеку: 37550785, 37553469, 37554179; номери записів про обтяження: 37551784, 37552826, 37555581).

31 серпня 2020 року на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя № 1882, 1883, 1884 від 31 серпня 2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_3 вказані три нежитлових приміщення. На підставі рішень про державну реєстрацію № 53827075, 53827778, 53828097 від 31 серпня 2020 року, прийнятих тим же нотаріусом, право власності на приміщення № 112, загальною площею 35,5 кв. м; № 113, загальною площею 42,3 кв. м; № 114, загальною площею 45,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 у житловому будинку літ. А-10, оформлено на ОСОБА_3 , номери запису про право власності 37963455, 37963934, 37964169 від 31 серпня 2020 року.

Отже, після декількох відчужень 1/2 частини спірних приміщень, які належали йому (позивачу), на теперішній час знаходяться у власності ОСОБА_2 (приміщення № 111) та ОСОБА_3 (приміщення № 112, 113, 114).

Позивач зазначав, що спірні нежитлові приміщення вибули з його власності поза його волею на підставі рішення суду, яке згодом скасоване, і вказане майно після кількох відчужень на теперішній час перебуває у власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому підлягає витребуванню із їх незаконного володіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року, ухваленим у складі судді Спаї В. В., позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно:

1/2 частини приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 120, 6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається з: 1, 2, 3, 4 - приміщення, загальною площею 120,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно:

- 1/2 частини приміщення № 112, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 35, 5 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається з: 1 приміщення, загальною площею 35,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- 1/2 частини приміщення № 113, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 42,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається з: 1-2 приміщення, загальною площею 42,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- 1/2 частини приміщення № 114, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 загальною площею 45,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається з: 1-2 приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 36310100 на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3, приміщення № 111 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1, 2, 3, 4 - приміщення, загальною площею 120,6 кв. м, та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О. за індексним номером 52030033 від 22 квітня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, припинивши право власності ОСОБА_2 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 37963455 на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3, приміщення № 112 , загальною площею 35,5 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1 - приміщення, загальною площею 35,5 кв. м, та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О. за індексним номером 53827075 від 31 серпня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, припинивши право власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 37963934 на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3, приміщення № 113 , загальною площею 42,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 42,3 кв. м, та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О. за індексним номером 53827778 від 31 серпня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, припинивши право власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 37964169 на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3, приміщення № 114 , загальною площею 45,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О. за індексним номером 53828097 від 31 серпня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, припинивши право власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , вибули від ОСОБА_1 поза волі власника на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване, і вказане майно після кількох відчужень на теперішній час перебуває у власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому вказане нерухоме майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідачів.

Враховуючи задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що також мають бути скасовані, як наслідок, відповідні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності відповідачів на спірне майно та державна реєстрація права власності на вказане майно за відповідачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, оскільки саме у таких спосіб відбуватиметься ефективний захист порушених прав позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що витребувати можна індивідуально визначену річ, а не частку у праві спільної часткової власності, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 387, 388 ЦК України.

Також апеляційний суд виходив із того, щоефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем, а тому скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що витребувати можна індивідуально визначену річ, а не частку у праві спільної часткової власності. Апеляційний суд не врахував, що до володіння цілим майно або його часткою закон застосовує одні й ти самі правовідносини, і немає різниці між витребуванням індивідуально визначеного майна чи його частки, а тому витребування власником свої частки у майні відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що спірні нежитлові приміщення вибули від позивача поза волею власника на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване, і вказане майно після кількох відчужень на теперішній час перебуває у власності відповідачів, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідачів. Оскільки судом задоволено вимогу позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що також мають бути скасовані, як наслідок, відповідні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності відповідачів на спірне майно та державна реєстрація права власності на вказане майно за відповідачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно.

Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18), постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 612/553/15-ц (провадження № 61-22051св18) та у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У жовтні 2022 року та листопаді 2022 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзиви на касаційну скаргу, в якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У жовтні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 жовтня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрованих у реєстрі за № 1696 та № 1694, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 придбано у сумісну власність по 1/2 частини кожному нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідно до пункту 4 кожного із договорів, купівля 1/2 частини нежитлових приміщень здійснено кожним за 117 600,00 грн, загальна сума покупки приміщень 117 600,00 грн х 2 = 235 200,00 грн.

10 жовтня 2013 року на підставі вказаних договорів купівлі-продажу право власності на житлові приміщення зареєстровано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за покупцями ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про скасування права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, за адресою: АДРЕСА_1 , секції 2, 3, витребувати з чужого незаконного володіння вказане майно та визнати за нею право власності на це майно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року у справі № 199/4801/16 у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі № 199/4801/16 апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, секція 2 , 3 приміщення № 111 , 112 , 113 , 114 . Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_5 за номером запису 2812130 та реєстрацію права власності ОСОБА_1 за номером запису 2810716, на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, секція 2 , 3 приміщення № 111 , 112 , 113 , 114 . У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року, у зв`язку із поданням касаційної скарги, виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

24 жовтня 2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Замфір О. М. прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення житловою площею 241,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, секція 2 , 3 , приміщення № 111, 112 , 113 , 114 .

На час оформлення ОСОБА_6 права власності існувало три обтяження, накладені на нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. метри, які містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- запис № 9475420, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у справі № 199/2630/15 (2/199/1647/15);

- запис № 9475684, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у справі № 199/2630/15 (2/199/1647/15);

- запис № 15647486, внесений на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року у справі № 199/4801/16.

13 січня 2018 року ОСОБА_6 продала спірне нерухоме майно приміщення ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. за реєстровим номером 41.

На підставі цього договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. прийнято рішення № 39188670 від 13 січня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності номер 24371617.

29 січня 2018 року на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24 січня 2018 року № 24/1-18/4, складеного ФОП ОСОБА_7 , об`єкт нерухомо майна: нежитлові приміщення № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, за реєстраційним номером 01, поділений на чотири окремих об`єкта, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи про право власності ОСОБА_4 :

- запис номер 24649633 про право власності на приміщення № 114, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 45,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис номер 24648793 про право власності на приміщення № 113, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 42,3 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1-2 приміщення, загальною площею 42,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис номер 24647886 про право власності на приміщення № 112, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 35,5 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається із: 1 приміщення, загальною площею 35,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- запис про право власності на приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, яке складається з: 1, 2, 3, 4 - приміщення, загальною площею 120,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 199/4801/16 касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-32741св18).

19 березня 2020 року ОСОБА_4 передала в іпотеку відповідачу ОСОБА_2 та зареєструвала обтяження на спірне приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, в житловому будинку літ. А-10, загальною площею 120,6 кв. м. Реєстрацію проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. (номер запису про іпотеку 36013263, номер запису про обтяження 36012727).

22 квітня 2020 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 711 від 22 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_2 вказане нежитлове приміщення. На підставі рішення про державну реєстрацію № 52030033 від 22 квітня 2020 року, прийнятого тим же нотаріусом, право власності на приміщення № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 120,6 кв. м, у житловому будинку літ. А-10, загальною площею 120,6 кв. м, було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , номер запису про право власності 36310100 від 22 квітня 2020 року

30 липня 2020 року ОСОБА_4 передала в іпотеку відповідачу ОСОБА_3 та зареєструвала обтяження на спірні приміщення: № 112, загальною площею 35,5 кв. м; № 113, загальною площею 42,3 кв. м; № 114, загальною площею 45,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , у житловому будинку літ. А-10. Реєстрацію проведено знов-таки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. (номери записів про іпотеку: 37550785, 37553469, 37554179; номери записів про обтяження: 37551784, 37552826, 37555581).

31 серпня 2020 року на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя № 1882, 1883, 1884 від 31 серпня 2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_3 вказані три нежитлових приміщення. На підставі рішень про державну реєстрацію № 53827075, 53827778, 53828097 від 31 серпня 2020 року, прийнятих тим же нотаріусом, право власності на приміщення № 112, загальною площею 35,5 кв. м; № 113, загальною площею 42,3 кв. м; № 114, загальною площею 45,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 в житловому будинку літ. А-10, було оформлено на відповідача ОСОБА_3 , номери запису про право власності 37963455, 37963934, 37964169 від 31 серпня 2020 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 199/4801/16 апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили і у касаційному порядку не оскаржувалося.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що судовий спір з приводу спірного нерухомого майна - нежитлових приміщень № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, тривав з липня 2016 року (справа № 199/4801/16 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ПП «Приватна фірма «Віктор-13», ОСОБА_8 , про визнання права власності та витребування майна з чудового незаконного володіння).

Спірні нежитлові приміщення вибули з власності позивача без волі власника - на підставі рішення суду, яке у подальшому скасовано.

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини нежитлових приміщень № 111, 112, 113, 114, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, секція 2, 3 , загальною площею 241,7 кв. м, визнано постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 199/4801/16.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)).

Належна позивачу 1/2 частини спірного нерухомого майна є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК України і є обмеженим.

Такий правовий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом України в постановах від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13г10, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 21 грудня 2016 року у справі 1522/25684/12 та інших.

З урахуванням наведеного до спірних правовідносин застосовуються положення статті 387 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів, апеляційний суд виходив із того, що витребувати можна індивідуально визначену річ, а не частку у праві спільної часткової власності, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 387, 388 ЦК України.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)).

Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжного володіння».

Як уже зазначалося, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Оскільки у справі, що переглядається, заявлено позов про витребування 1/2 частини спірного нерухомого майна, наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачем права власності на 1/2 спірних нежитлових приміщень.

Виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, передбачено у статті 364, а поділ майна, що є у спільній частковій власності, урегульовано у статті 367 ЦК України. Вказане уможливлюється після витребування 1/2 спірного нерухомого майна на користь позивача.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості», щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у витребуванні з чужого незаконного володіння 1/2 частини спірного майна лише з тих підстав, що ідеальні частки співвласників нерухомого майна не виділені, посилався на висновок Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі.

За таких обставин апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права. Суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову у частині витребування із чужого незаконного володіння відповідачів 1/2 частини спірних нежитлових приміщень, однак помилково скасував державну реєстрацію права власності за відповідачами, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції про витребування із чужого незаконного володіння відповідачів 1/2 частини спірних нежитлових приміщень, то постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння піджлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року. В іншій частині (щодо скасування державної реєстрації права власності) постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги позивач сплатив 4 834,00 грн, які підлягають стягненню на його користь з відповідачів по 2 417,00 грн з кожного.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння скасувати та залишити в силі в цій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 417,00 грн (дві тисячі чотириста сімнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 417,00 грн (дві тисячі чотириста сімнадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець С. Ф. Хопта