Справа № 361/155/21
Провадження № 2/361/305/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

за участю секретарів судового засідання Удовенко Д.С., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, садового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. (договір купівлі-продажу садового будинку зареєстрований в реєстрі за № 625, земельної ділянки за №626).

Предметами договорів є садовий будинок загальною площею 715,70 кв.м., житлова площа 253, 9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта 12, та земельна ділянка, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0137, площа земельної ділянки 0,2041 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об?єкта 12.

04 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Любов?ю Анатоліївною внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №32257320 на вказаний садовий будинок та запис про право власності №32257508 на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Вказувала на те, що 14 вересня 2017 року вона позичила ОСОБА_5 , чоловіку ОСОБА_2 , гроші у розмірі 8 937 000,00 грн зі строком повернення до 14 грудня 2017 року. Оскільки позичені кошти у встановлений договором позики строк ОСОБА_5 їй не повернув, у листопаді 2018 року вона звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою).

За вказаним позовом Голосіївським районним судом міста Києва було відкрито провадження у цивільній справі №752/24638/18.

12 лютого 2019 року судом постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0137, та на садовий будинок, що розташований на цій земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районний суду м. Києва від 27.02.2019 року справу №752/24638/18 передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва, а ухвалою суду від 27 лютого 2019 року у цій справі скасовано заходи забезпечення позову.

17 жовтня 2019 року цивільна справа №752/24638/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики була направлена до Дарницького районного суду міста Києва, що підтверджується відповіддю Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року на запит адвоката Сидоренка І.О.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено: стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2017 року у розмірі 8 937 000, 00 грн та 8 810 грн судових витрат. Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №752/24638/18 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року залишено без змін.

На виконання вищевказаного рішення суду першої інстанції 19 серпня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчі листи у справі №752/24638/18, які перебувають на виконанні у приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (виконавче провадження №62874814 від 21 серпня 2020 року та виконавче провадження №62874029 від 21 серпня 2020 року).

Звертала увагу на те, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 не виконане до цього часу через відсутність у боржників майна, у тому числі у зв`язку з укладеними вищевказаними фіктивними договорами купівлі-продажу задля уникнення сплати боргу та виконання судового рішення.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 04 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., зареєстрований в реєстрі за №625; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , який був укладений 04 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., зареєстрований в реєстрі за №626; скасувати запис №32257320 від 04.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; скасувати запис №32257508 від 04.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; стягнути із відповідачів на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сидоренко І.О. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Білошапка О.В. позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказувала на те, що вона не була стороною договору позики та особисто кошти у позивача не отримувала, а отже і не була зобов?язаною стороною. Зауважувала, що договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки були укладені 04 липня 2019 року, а рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 752/24638/18 ухвалено 04 березня 2020 року, а тому укладаючи вищевказані угоди вона не знала та не могла знати про те, яким буде рішення суду. На думку відповідача, позиція позивача ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджена належними доказами.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Фадєєва Н.І. позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 зазначила, що мала намір придбати будинок за містом, у зв?язку з чим уклала спірні договори. За будинок та земельну ділянку вона сплатила на користь ОСОБА_2 кошти, у визначених договорами розмірах. Звертала увагу на те, що вартість будинку та земельної ділянки є ринковою та такою, що відповідає характеристикам спірного майна.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Пахолок Т.П. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши повно матеріали справи, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04 липня 2019 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на садовий будинок загальною площею 715,70 кв.м., житлова площа 253,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта 12, та на земельну ділянку, на якій садовий будинок розташований, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0137, площа земельної ділянки 0,2041 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об?єкта 12.

Підставою для реєстрації права власності були: договір купівлі-продажу садового будинку, серія та номер: 625, виданий 04 липня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., та договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 626, виданий 04 липня 2019 р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А.

14 вересня 2017 року між ОСОБА_1 ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав у борг від ОСОБА_1 гроші у розмірі 8 937 000, 00 гривень. Строк виконання зобов`язання визначено до 14 грудня 2017 року.

Ухвалою Голосіївського районну суду міста Києва від 12 лютого 2019 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0137, та на розташований на цій земельній ділянці садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районний суду міста Києва від 27 лютого 2019 року справу №752/24638/18 передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Поряд з цим, ухвалою Голосіївського районний суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у цій справі скасовано заходи забезпечення позову.

17 жовтня 2019 року цивільна справа №752/24638/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики була направлена до Дарницького районного суду міста Києва.

Отже, оскаржені у справі правочини були вчинені у період між 27 лютого 2019 року та жовтнем 2019 року, коли заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, вжиті Голосіївським районним судом м. Києва, не діяли.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено: стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2017 року у розмірі 8 937 000,00 грн та 8 810 грн судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі №752/24638/18 вказане рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №752/24638/18 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року залишено без змін.

19 серпня 2020 року на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 видано виконавчі листи про примусове виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18, які перебувають на виконанні у приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни (виконавче провадження №62874814 від 21 вересня 2020 року та виконавче провадження №62874029 від 21 серпня 2020 року).

На момент розгляду справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 не виконане, у тому числі частково, борг перед позивачем ОСОБА_1 не погашено.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як солідарний боржник, а також ОСОБА_5 у передбачені договором позики від 14 вересня 2017 року строки, тобто станом на 14 грудня 2017 року, позику не повернули, а тому їхні боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 стали простроченими.

Резюмуючи, суд дійшов переконання, що строк виконання боргового зобов`язання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 настав 14 грудня 2017 року, а з 15 грудня 2017 року дане боргове зобов`язання стало простроченим, що обумовило стягнення суми боргу на користь позивача рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі №752/24638/18.

Як встановлено ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 р. у справі №752/24638/18 набрало законної сили 28 листопада 2020 року.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у ст. 215 ЦК України.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»).

За висновками Верховного Суду, що висловлено у постанові від 24 липня 2019 року (справа №405/1820/17) будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави дійти висновку, що ОСОБА_2 , відчужуючи 04 липня 2019 року належне їй на праві власності нерухоме майно на користь ОСОБА_3 , будучи обізнаною про наявність боргового зобов`язання за договором позики від 14 липня 2017 року перед ОСОБА_1 , строк виконання якого настав 14 грудня 2017 року, та за яким Голосіївським районним судом м. Києва на той момент було порушено провадження у справі №752/24638/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, діючи разом з ОСОБА_3 недобросовісно та умисно, з метою уникнення виконання своїх боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 за рахунок належного їй майна (садового будинку та земельної ділянки), вчинила оспорювані правочини та відчужила на користь ОСОБА_3 садовий будинок та земельну ділянку.

Також суд враховує, що матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_2 іншого майна, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Також відсутні дані, що ОСОБА_2 виконала судове рішення та повернула ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 8 937 000,00 грн.

У даному випадку обов`язок з доказування наявності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, покладається саме на боржника, тобто на відповідача ОСОБА_2 . Однак відповідач не подала до суду жодних доказів наявності у неї доходів, а також іншого рухомого та нерухомого майна, на які можна звернути стягнення для примусового виконання рішення суду, яке залишається невиконаним, що не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 .

Окрім наведеного, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 станом на 29 грудня 2020 року, тобто через рік та два місяці після відчуження садового будинку, продовжила у ньому фактично проживати, що підтверджується рапортом ст. о/у ССП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві Худошина В. від 29 грудня 2020 року (а.с. 118).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники повинні добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

З огляду на викладене, суд вважає, що боржник ОСОБА_2 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення у справі №752/24638/18 з примусового порядку, а також боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором позики від 14 вересня 2017 року, за рахунок належних їй садового будинку та земельної ділянки. Таким чином, оспорювані правочини та воля сторін цих правочинів, на переконання суду, не відповідала зовнішньому її прояву та вони (сторони оспорюваних правочинів) не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії з переходу права власності на нерухоме майно вчинені з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , а тому суд визнає оспорювані правочини недійсними на підставі статті 234 ЦК України та відповідно задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, та правових позиції, висловлених у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі №295/6177/19-ц, від 08 березня 2023 року у справі №127/13995/21, від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, які підлягають до врахування та обов`язкового застосування у досліджуваних правовідносинах на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Вирішуючи вимоги позивача про скасування запису №32257320 від 04 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; та запису № 32257508 від 04 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , суд задовольняє їх як похідні від основних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 166 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Любов`ю Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №625.

Скасувати запис від 04 липня 2019 року №32257320 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Любов`ю Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №626.

Скасувати запис від 04 липня 2019 року №32257508 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та з ОСОБА_3 , дата народження: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 166 (тринадцять тисяч сто шістдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський