Справа № 137/439/23
Провадження № 22-ц/801/1853/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 рокуСправа № 137/439/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О. Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2023 року, постановлену у складі судді Гопкіна П. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позов мотивований тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору б/н від 13 травня 2008 року ОСОБА_1 , отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який неодноразово змінювався банком у односторонньому порядку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 31 січня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 95108,08 грн, з яких: 6952,7 грн - заборгованість за тілом кредиту, 87121,64 грн - заборгованість за відсотками, 417,18 грн - заборгованість по пені, 616,56 грн заборгованість по комісії, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2684 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту в розмірі 6952,70 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» у апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення в частині відмови в задоволенні позовних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір у порядку частини першої статті 634 ЦК України, оскільки відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєдналася до договору та погодилася, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правил користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір надання банківських послуг. Крім цього, договір у встановленому порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення кредитного договору, а тому зазначені обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Відповідач не надала суду жодних заперечень щодо розрахунку заборгованості.

В частині стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2023 року, в оскаржуваній частині, вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «КБ «ПриватБанк», не надало суду доказів про ознайомлення ОСОБА_1 із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування, відтак їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.05.2008 шляхом підписання анкети-заяви тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії суд першої інстанції рішення не мотивував.

Колегія суддів висновком суду в цій частині погодитись не може, з огляду на наступне.

Так, по справі встановлено, що 13 травня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, у якій зазначила, що вона, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифами, погодилася укласти договір про надання банківських послуг, шляхом приєднання до публічного договору.

У заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді.

Факт отримання коштів та користування банківською картою підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 за період 01 січня 1999 року по 02 липня 2023 року.

Позивач визначив заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2023 року в розмірі 95108,08 грн, з яких: 6952,7 грн - заборгованість за тілом кредиту, 87121,64 грн - заборгованість за відсотками, 417,18 грн - заборгованість по пені, 616,56 грн заборгованість по комісії.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами пенею та комісією.

Позивач обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, надав суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, а також довідку про умови кредитування, у якій містяться умови щодо розміру відсоткової ставки, сплати пені, штрафу, комісії, тощо, і під якою є підпис ОСОБА_1 , що свідчить про її обізнаність та погодження з даними умовами кредиту.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ОСОБА_1 жодним чином не заперечувала факт відкриття банківського рахунку, отримання від банку коштів у вигляді встановлення кредитного ліміту на отриману кредитну картку.

Зазначені обставини вказують про існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договірних правовідносин з договору банківського рахунку з кредитуванням.

ОСОБА_1 визнала існування боргу, однак, її представник, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, у зв`язку з закінченням строку дії картки у травні 2012 року, інших карток відповідачка не отримувала, тому, банк звертаючись до суду із позовом у травні 2023 року, пропустив строк позовної давності.

Однак такі аргументи сторони відповідачки не заслуговують на увагу, оскільки, з виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 за період 01 січня 1999 року по 02 липня 2023 року вбачається, що після травня 2012 року відповідачка фактично користувалась банківським рахунком, та востаннє 01 грудня 2021 року поповнила рахунок на 2000 грн. (а.с. 71 - 74)

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, сплативши 01 грудня 2021 року 2000 грн. на погашення кредиту, ОСОБА_1 вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, що в свою чергу призвело до переривання перебігу позовної давності. За вказаних обставин, аргументи відповідачки про попуск банком строку позовної давності є безпідставними.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунку особи, що відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Установивши те, що за умов не спростування відповідачкою обставин користування кредитною карткою та визнання боргу, що підтверджується банківською випискою з рахунку, суд першої інстанції проігнорував доведення позивачем існування між сторонами кредитних правовідносин та фактично усунувся від з`ясування обставин справи щодо існування у ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

Також суд першої інстанції, усупереч положенням статті 89 ЦПК України жодним чином не мотивував відхилення заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, довідки про умови кредитування, не звернув належної уваги на доводи позивача про те, що умови кредитування розмір процентів погоджені сторонами, що не спростовано відповідачкою, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана відповідачкою, довідці про умови кредитування, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, спростувати розрахунок боргу за відсотками можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок.

Висновок суду, щодо неправильного визначення банком відсотків, не погодження сторонами відсоткової ставки, суперечить основним принципам цивільного судочинства диспозитивності та змагальності сторін.

Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року по справі № 941/668/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України, суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Разом з тим, надані позивачем докази, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 заборгованості та її розмір, є належними та допустимими і достатніми.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість в розмірі 87121,64 грн заборгованості за відсотками, 417,18 грн - заборгованості з пені, 616,56 грн заборгованості з комісії. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення матеріального та процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2487,8 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. ст. ст. 374, 375, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та комісією задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 травня 2008 року, яка складається з 87121,64 грн заборгованості за відсотками, 417,18 грн - заборгованості з пені, 616,56 грн заборгованості з комісії.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2487,8 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський