Постанова

Іменем України

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 214/2305/20

провадження № 61-19730св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 рокуу складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Саксаганський ВДВС) про зняття арешту зі спадкового майна.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , який за життя заповіт не склав. ОСОБА_2 належала 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У встановлений статтею 1270 ЦК України строк позивач подав до Третьої криворізької державної нотаріальної контори (далі - нотаріальна контора) заяву про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Підставою відмови стало те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було внесено відомості про арешт на все майно ОСОБА_2 . Підставою виникнення обтяження зазначено постанову про арешт майна, серія та номер 49063519, від 21 жовтня 2015 року, винесена державним виконавцем Саксаганського ВДВС, номер запису про обтяження: 11890800 (спеціальний розділ).

Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25840446 від 04 листопада 2015 року за заявою стягувача АТ КБ «ПриватБанк», видом обтяження є: арешт нерухомого майна брата позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У січні 2020 року він звернувся до Саксаганського ВДВС щодо відомостей про брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обтяжувача, і відповідного стягувача, йому було надано усну відповідь, що він не є стороною виконавчого провадження, на виконання якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Крім того, посилаючись на статтю 1282 ЦК України, вказав, що зняття арешту з майна не порушить майнові інтереси АТ КБ «ПриватБанк», оскільки існує відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця, але АТ КБ «ПриватБанк» не стягувало існуючу заборгованість спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок часткової відповідальності спадкоємців в межах вартості спадкового майна.

Просив суд зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить спадкодавцю на підставі рішення суду, серія та номер: 210/649/14-ц), який накладено Саксаганським ВДВС (номер запису про обтяження 11890800 (спеціальний розділ) від 04 листопада 2015 року).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Знято (скасовано) арешт (заборону на відчуження) з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належить спадкодавцю на підставі рішення суду, серія та номер: 210/649/14-ц), який накладено Саксаганським ВДВС (номер запису про обтяження 11890800 (спеціальний розділ) від 04 листопада 2015 року).

Суд першої інстанції виходив з того, що арешт на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, на час розгляду справи виконавче провадження не здійснюється, а тому необхідності в арешті немає. Це обтяження (арешт) будинку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 . Іншим шляхом відновити порушені права він не має можливості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 21 вересня 2021 року про виправлення описки) апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення.

У позові ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що 26 листопада 2017 року державний виконавець Саксаганського ВДВС виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49063519 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон), тобто виконавчий документ було повернуто стягувачу не з підстав закінчення виконавчого провадження, оскільки в такому випадку виконавчий документ мав бути повернений суду, який його видав.

Крім того, у зазначеній постанові державного виконавця від 26 листопада 2017 року не зазначено про зняття арешту з майна боржника, який було накладено 21 жовтня 2015 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС у виконавчому провадженні № 49063519, що вказує про неправильний висновок суду першої інстанції щодо закінчення цього виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої, частини п`ятої статті 12 Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 01 квітня 2020 року і на цей час у відповідача, якому 26 листопада 2017 року повернено виконавчий лист, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, тому висновок суду, що строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили, суд апеляційної інстанції вважав помилковим.

Матеріали справи підтверджують, що позивач у встановлений законом строк звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його брата ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність запису про обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована таким.

Відмовивши у позові, суд апеляційної інстанції виходив лише з того, що на момент звернення до суду з цим позовом строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув. Суд не врахував, що боржник за виконавчим провадженням помер, а кредитор не пред`явив відповідних вимог до спадкоємців.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позову, оскільки його предметом є зняття арешту з майна, а не встановлення обставин щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, на момент вирішення спору судом першої інстанції (08 лютого 2021 року) вказаний строк сплив. Після повернення 26 листопада 2017 року виконавчого листа АТ КБ «ПриватБанк» повторно його до виконання не пред`явило.

Відповідно до частини третьої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, смерті боржника.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що відповідно до статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає таке: суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 червня 2021 року у справі № 202/755/20, провадження № 61-16309св20, від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20, провадження № 61-503св21, від 11 жовтня 2018 року у справі № 136/1336/16-ц, провадження № 61-18721св18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у серпні 2022 року, АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти доводів ОСОБА_1 , просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтований тим, що виконавчий документ було повернено стягувачу не з підстав закінчення виконавчого провадження, а на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону.

Виконавчий документ стягувачу повернено 26 листопада 2017 року, станом на момент пред`явлення 01 квітня 2020 року цього позову строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, тому відсутні підстави для зняття арешту з майна з підстави закінчення виконавчого провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , від 24 листопада 2017 року, виданого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а. с. 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка від 18 вересня 2018 року № 138089881, встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням державного реєстратора Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Дутчак Т. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено обтяження за номером 11890800 (спеціальний розділ) за постановою Саксаганського ВДВС від 21 жовтня 2015 року про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на майно ОСОБА_2 (а. с. 10-11).

На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року про витребування доказів державний виконавець Саксаганського ВДВС надала суду копії матеріалів виконавчого провадження № 49063219. Встановлено, що постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС від 21 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2467/11, виданого 10 вересня 2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», 114 973,50 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 149,73 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн (а. с. 57).

21 жовтня 2015 року державний виконавець Саксаганського ВДВС винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 49063519, якою наклала арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 із забороною здійснення його відчуження (а. с. 58).

26 листопада 2017 року державний виконавець Саксаганського ВДВС винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49063519 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону (а. с. 63).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 94).

09 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до державного нотаріуса нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_2 (а. с. 76).

09 листопада 2017 року ОСОБА_3 подала до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори заяву про відмову від своє частки в спадщині на користь свого сина ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за законом другої черги. У вказаній заяві також просила відкрити спадкову справу після смерті ОСОБА_2 (а. с. 76, зворот).

01 грудня 2017 року ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори нотаріально засвідчену заяву про відмову від своє частки в спадщині на користь спадкоємця другої черги ОСОБА_1 (брата померлого) після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 84).

Постановою державного нотаріуса нотаріальної контори від 18 вересня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 , яка діє як законний представник малолітнього сина (мати) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , 1976 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмова державного нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру потек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 18 вересня 2018 року № 138089881, існує запис про обтяження всього нерухомого майна № 11890800 (спеціальний розділ) ОСОБА_2 (а. с. 103).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до вказаної норми Закону після закриття виконавчих проваджень строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили.

Згідно з матеріалами справи заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 114 973,50 грн заборгованості за кредитом, витрати зі сплати судового збору - 1 149,73 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року задоволено подання державного виконавця Саксаганського ВДВС про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі від 05 грудня 2011 року № 2-2467/11.

Видано дублікат виконавчого листа від 05 грудня 2011 року у цивільній справі № 2-2467/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

10 вересня 2015 року за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист (дублікат), у якому зазначено про набрання судовим рішенням законної сили 06 березня 2012 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 06 березня 2013 року (а. с. 53).

Відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження № 49063519 виконавчий лист від 05 грудня 2011 року у цивільній справі № 2-2467/11 ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явило до виконання 19 жовтня 2015 року (а. с. 52).

Постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС від 21 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 05 грудня 2011 року у цивільній справі № 2-2467/11 (а. с. 57).

21 жовтня 2015 року державний виконавець Саксаганського ВДВС винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 49063519, якою наклала арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 із забороною здійснення його відчуження (а. с. 58).

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» повернено виконавчий лист 26 листопада 2017 року.

На момент виконання державним виконавцем Саксаганського ВДВС (27 жовтня 2020 року) ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року про витребування доказів - копії матеріалів виконавчого провадження № 49063219, інформація про повторне пред`явлення банком указаного виконавчого листа до виконання відсутня.

Незважаючи на те, що з позовом про зняття арешту ОСОБА_1 звернувся до суду у квітні 2020 року, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції (08 лютого 2021 року) пропущено.

Арешт на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, на момент звернення до суду з цим позовом та вирішення спору виконавче провадження не здійснюється, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не порушує питання про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «ПриватБанк» у червні 2020 року подало до суду відзив, в якому зазначило про одночасне пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців боржника.

15 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» шляхом подання до органів нотаріату пред`явило вимоги кредитора до спадкоємців боржника відповідно до статті 1281 ЦК України (а. с. 104-106).

Оскільки виконавче провадження № 49063219 не здійснюється, арешт у вказаному провадженні на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції пропущено, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обтяження - (арешт) будинку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , а тому позов підлягає задоволенню.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за заповітом, що вказує про порушення його прав та необхідність їх захисту, позов у цій справі підлягає задоволенню.

Водночас суд апеляційної інстанції помилкового не погодився з таким висновком, не врахував, що за фактичних обставин у цій справі, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо, внаслідок чого необґрунтовано відмовив у позові.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 червня 2021 року у справі № 202/755/20, провадження № 61-16309св20, від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20, провадження № 61-503св21, від 11 жовтня 2018 року у справі № 136/1336/16-ц, провадження № 61-18721св18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20.

Верховний Суд зазначає, що правовідносини у справах № 202/755/20, провадження № 61-16309св20, № 753/4490/20, провадження№ 61-503св21, № 916/617/17, провадження № 12-48гс20,і справі, що переглядається, не є подібними.

Рішення суду першої інстанції відповідає іншим висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права, тому касаційну скаргу необхідно задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням вказаного вище, судові витрати у вигляді судового збору в касаційній інстанції у розмірі 1 681,60 грн підлягають стягненню з відповідача на відшкодування сплаченого судового збору у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року скасувати, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко