Номер провадження 2/754/1619/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Довгань Г.А.

за участі:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Буліменко Є.В.

представника відповідача: Рибальченко Л.М.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціії, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання наймачем та зміну договору найму частини комунальної квартири

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання наймачем та зміну договору найму частини комунальної квартири.

Позов обґрунтовує тим, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 (з народження) вона постійно проживає в комунальній квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат площею 10,2 кв. м., 14,5 кв.м. та 15,9 кв. м. Вказана квартира площею 46,6 кв. м. у 1977 році була отримана за обмінними ордерами її матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (бабуся матері позивача) за обмінними ордерами, а саме: на одну кімнату площею 10,2 кв. м. (ізольована) бюро по обміну житлових приміщень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих було видано ордер № 3351 від 23.07.1977 на ім`я ОСОБА_3 ; на дві площею 14,5 кв. м.та 15,9 кв. м. (суміжні) було видано ордер на ім`я матері позивача ОСОБА_2 . У вказаній вище квартирі зареєстрована позивач, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 62469769 від 31.05.2021, а також копією паспорту. У 1983 році шлюб між батьками позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Рішенням Дніпровського районного народного суду м. Києва від 26.03.1985 зобов`язано житлове управління Дніпровського районну укласти з ОСОБА_4 окремо договір найму жилої кімнати площею 10,2 кв. м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають у вказаній квартирі починаючи з 1977 року. 05.01.1990 мати позивача уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_8 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданий Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_1 від 15.10.2020. 05 червня позивачка звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» із зверненням щодо зміни договору найму кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 після смерті матері позивачки з метою подальшої приватизації частини вказаної квартири, а саме зазначених вище кімнат у комунальній квартирі. Листами від 17.06.2021 № 46-232/2а та від 13.07.2021 № 46-290/2а відповідач повідомив про те, що для вирішення питання зміни договору найму у зв`язку із смертю власника особового рахунку позивачу слід надати, серед іншого, копію ордера на жиле приміщення. Ордер на право зайняття кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , виданий матері позивачки, був зданий нею у ЖЕД-303, яка є структурним підрозділом відповідача та повинен був зберігатися у вказаній вище житлово-експлуатаційній організації. Листом 17.06.2021 № 102-102/Є-732-1318 Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила про те, що обмінний ордер на дві кімнати трикімнатної комунальної квартири АДРЕСА_1 в структурному підрозділі відповідача ЖЕД-303 відсутній. Листом від 15.04.2021 № 956/86-6-80 Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив про те, що справи-матеріали обміну жилих приміщень та корінці обмінних ордерів за 1977 рік знищені згідно номенклатурою справ у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Листом від 03.03.2021 № 068-068/0-223/1-910 Державний архів м. Києва повідомив про те, що у переглянутих документах фонду № Р-1569 за травень - липень 1977 відомостей про обмін квартири по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 не виявлено. Листом від 29.04.2021 № 068-068/0-223/1-910 Державний архів м. Києва повідомив про те, що у переглянутих документах фонду № Р-1569 «Виконавчий комітет Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва» за квітень - травень 1985 рішення про укладення договору найму житлового приміщення на квартиру по АДРЕСА_2 не виявлено. Листом від 05.05.2021 № 068-068/6-223/2-962 Державний архів м. Києва повідомив про те, що у переглянутих архівних документах фонду № Р-1569 за грудень 1976 по 1977 відомостей про обмін квартири по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 не виявлено. Мати позивача ОСОБА_8 , за життя була наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , що зокрема, підтверджується відкритим на її ім`я особовим рахунком для сплати комунальних послуг на вказану вище квартиру, квитанціями про сплату комунальних послуг, а також рішенням Дніпровського районного народного суду м. Києва від 26.03.1985. Починаючи з моменту народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вона разом з матір`ю постійно проживала однією сім`єю у кімнатах площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1 та вела разом з нею спільне господарство. Факт постійного проживання позивача за вказаною вище адресою підтверджується копією паспорту, довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 62469769 від 31.05.2021. Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язати відповідача змінити договір найму кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 змінивши померлого наймача ОСОБА_8 на нового наймача - ОСОБА_1 .

02 вересня 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством» було створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Згідно з розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна» будинок АДРЕСА_3 був закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством. Враховуючи викладене, та на підставі Статуту підприємства КП «Керуюча компанія» надає послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Як вбачається із позовної заяви квартира АДРЕСА_1 є комунальною, кімнати якої не приватизовані. Власником (наймодавцем) вказаного вище житла є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Позивач, звернулася з відповідним позовом до Деснянського районного суду м. Києва та в якості відповідача вказала КП «Керуюча компанія», однак, при цьому жодним доказом не було підтверджено зв`язок відповідача із предметом позову. Відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують, окрім іншого, реалізацію делегованих відповідними радами повноважень. Ст. 13 вказаного закону передбачається, що до відання місцевих державних адміністрацій належить вирішення питань, зокрема, управління майном, приватизації та інше. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» було доручено районним в м. Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно з додатками 1 - 11. Додатком № 4 до вище вказаного Розпорядження встановлюється перелік повноважень у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торгівельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Пунктом 10 Додатку 4 Розпорядження передбачає здійснення районними в м. Києві державними адміністраціями обліку відповідно до закону житлового фонду, а також здійснення контролю за його використанням. Пунктом 25 Додатку 4 чітко вказує, що районні в м. Києві державні адміністрації укладають договори найму житла. Отже функції щодо визнання наймачем та зміни договору найму квартири відповідно до зазначених вище нормативно-правових актів здійснюють районні в м. Києві державні адміністрації.

18.10.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача стосовно заміни неналежного відповідача комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського районну м. Києва» на належного відповідача Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію. Та залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського районну в м. Києві.

02.11.2021 на адресу суду надійшло заперечення щодо задоволення клопотання від представника Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому вказує що Деснянська РДА проти задоволення вказаного клопотання заперечує з огляду на наступне: У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За змістом статей 1, 2 Статуту територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 371/1805 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 02.02.2005 № 14/5 - територіальна громада м. Києва є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень. Територіальна громада м. Києва реалізує свої владні повноваження безпосередньо або через органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Преамбулою Статуту визначено, що саме Київська міська рада є повноважним представником територіальної громади м. Києва. Ст. 28 Статуту встановлено, що відповідно до Конституції України та чинного законодавства України територіальній громаді м. Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районних у м. Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже кімнати жилою площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. на момент виникнення спірних правовідносин і дотепер перебувають у власності територіальної громади м. Києва. Натомість, ані КП «Керуюча компанія», ані Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не є органом місцевого самоврядування. Отже належним відповідачем (1) за позовною заявою ОСОБА_1 щодо визнання її наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 має бути територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Належним відповідачем (2) за позовною вимогою про зміну договору найму кімнат кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 має бути КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація має залишитися у статусі третьої особи на стороні Відповідача 1, 2.

Протокольною ухвалою під час проведення судового засідання 17.11.2021 клопотання позивача задоволено повністю.

25.01.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в якому представник вказує що доводи викладені в позовній заяві такими, що не підтвердженні належними та допустимими докази, а отже, такими , що задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять інформації та копій документів, які б підтверджували факт спільного проживання та ведення спільного господарства позивачки та її покійної матері. За таких обставин, немає жодних підстав вважати, що позивачка несла тягар утримання майна (спірних кімнат), як це передбачено змістом ст. 322 Цивільного кодексу України.

31.01.2022 на адресу суду надійшли заперечення на додаткові пояснення в яких позивач вказує, що наведені у додаткових поясненнях відповідача не спростовують обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи в якості свідка був заслуханий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який повідомив, що з ОСОБА_8 знайомий з 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі до її смерті, квартира була на ній.

Під час розгляду справи в якості свідка була заслухана ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка повідомила, проживає в будинку АДРЕСА_3 з 1970 року з ОСОБА_8 знайомі десь з 1975 по 1977 рік. На підставі чого проживала ОСОБА_8 вона не знала, знає, що ОСОБА_8 ходила до ЖЕД-303, щось оформляла. ОСОБА_8 за вказаною адресою проживала з дітьми, чоловіком та матір`ю в тому числі і позивачка. На даний час там проживають чоловік ОСОБА_8 та позивачка разом з донькою. Знає, що позивачка пішла до ЖЕД - 303 оформляти квартиру, але дізналася, що в ЖЕД - 303 загубили ордер.

Під час розгляду справи в якості свідка був заслуханий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який повідомив, що проживає в квартирі з 1992 року, з сім`єю, ОСОБА_8 знаю років сорок, з сином ОСОБА_8 разом вчився в школі. Наскільки йому відомо особовий рахунок записаний на ОСОБА_8 , там вони проживають постійно чоловік, син ОСОБА_12 , донька ОСОБА_13 та її донька ОСОБА_14 . ОСОБА_13 (позивачка) розповідала, що після смерті матері вона звернулась в ЖЕД - 303 оформити квартиру, а їй повідомили, що нема ордеру. Зі слів ОСОБА_7 вона жила там по ордеру.

Під час розгляду справи в якості свідка був заслуханий ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який повідомив, що ОСОБА_8 йога мати проживала в квартирі АДРЕСА_1 по обміну, з 1977 року по 2009 рік там постійно проживав. В 2009 році виписував свою дружину і бачив в ЖЕД - 303 ордер. До 1977 року проживали на АДРЕСА_4 , а потім поміняли квартиру на ОСОБА_16 . Переїхали в цю квартиру, я, мати та отчим, потім сестра (позивач) , його дружина, та донька позивача. Йому відомо, що сестра зверталась переоформити особовий рахунок, але їй відмовили бо нема ордеру.

Під час розгляду справи в якості свідка була заслухана ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка повідомила, що ОСОБА_8 її бабуся. Бабуся там проживала постійно, чоловік бабусі ОСОБА_9 , мати (позивачка) та вона. На даний час в квартирі проживають мати (позивачка) вона та чоловік бабусі, ніхто не виїжав з квартири. Її мати звернулася до ЖЕД - 303 оформити квартиру, але їй відмовили, вона та дідусь в ЖЕД - 303 давали згоду на оформлення особового рахунку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 (з народження) позивач постійно проживає в комунальній квартирі АДРЕСА_1 .

У 1977 році за обмінним ордером ОСОБА_3 (бабуся матері позивача) була отримана одна кімната площею 10,2 кв. м. (ізольована), ордер видано бюро по обміну житлових приміщень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящихза № 3351 від 23.07.1977 на ім`я ОСОБА_3 .

Доказів того, що на дві інші кімнати площею 14,5 кв. м.та 15,9 кв. м. (суміжні) було видано ордер на ім`я матері позивача ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

У вказаній вище квартирі зареєстрована позивач, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 62469769 від 31.05.2021, а також копією паспорту.

У 1983 році шлюб між батьками позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Рішенням Дніпровського районного народного суду м. Києва від 26.03.1985 зобов`язано житлове управління Дніпровського району укласти з ОСОБА_4 окремо договір найму жилої кімнати площею 10,2 кв. м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають у вказаній квартирі починаючи з 1977 року. Під час розгляду справи рішенням суду не встановлено гна підставі яких документів сторони вселились та проживали у даній комунальній квартирі.

05.01.1990 мати позивача уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_8 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданий Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_1 від 15.10.2020.

Позивачка звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» із зверненням щодо зміни договору найму кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 після смерті матері позивачки з метою подальшої приватизації частини вказаної квартири, а саме зазначених вище кімнат у комунальній квартирі. Листами від 17.06.2021 № 46-232/2а та від 13.07.2021 № 46-290/2а відповідач повідомив про те, що для вирішення питання зміни договору найму у зв`язку із смертю власника особового рахунку позивачу слід надати, серед іншого, копію ордера на жиле приміщення.

Починаючи з моменту народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вона разом з матір`ю постійно проживала однією сім`єю у комунальній квартири АДРЕСА_1 та вела разом з нею спільне господарство. Факт постійного проживання позивача за вказаною вище адресою підтверджується копією паспорту, довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 62469769 від 31.05.2021, однак даний факт не спростовує того, що мати позивача могла заселитись на житлову площу отриману її бабусею та укладеним договором найму жилої кімнати площею 10,2 кв. м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За змістом статей 1, 2 Статуту територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. № 371/1805 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 02.02.2005 № 14/5 - територіальна громада м. Києва є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень. Територіальна громада м. Києва реалізує свої владні повноваження безпосередньо або через органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Преамбулою Статуту визначено, що саме Київська міська рада є повноважним представником територіальної громади м. Києва. Ст. 28 Статуту встановлено, що відповідно до Конституції України та чинного законодавства України територіальній громаді м. Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районних у м. Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже кімнати жилою площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. на момент виникнення спірних правовідносин і дотепер перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

Так, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

За положеннями ч.ч.1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Згідно з ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом статті 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

Відповідно до ч.1 ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до положень ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1,2 статті 64 ЖК України).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини 2 статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем.

Частиною 2 статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом, Позивач просить визнати її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки наймачем цих кімнат була її мати, з якою вони проживали як одна сім`я до її смерті. Зобов`язати відповідача змінити договір найму кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 змінивши померлого наймача ОСОБА_8 на нового наймача - ОСОБА_1 .

При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 була наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Наявні в матеріалах справи копії квитанції про оплату житлово-комунальних послуг не можуть беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_8 була наймачем кімнат площею 14,5 кв. м. та 15,9 кв. м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Більше того, жодних посилань на те, хто є наймачем кімнати площею 10,0 кв. м. у даній комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 на даний час та яким чином отримуються нарахування та сплачуються кошти за дану кімнату матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

На підставі наведеного, ст.ст.64,65, 103,106 ЖК Української РСР, ст. 3 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціії, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання наймачем та зміну договору найму частини комунальної квартири - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 26.01.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран