Справа № 183/2896/23
№ 2/183/2316/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за розпискою, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за борговою розпискою від 28.02.2020 року на загальну суму 52 120,29 гривень, яка складається з: 10 500,00 грн. - заборгованість за розпискою; 36 750,00 грн. - заборгованість за відсотками; 4 870,29 грн. - інфляційні витрати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 10 500,00 гривень, про що було складено відповідну розписку.
У відповідності до зазначеної розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг у сумі 11 500,00 гривень строком до 28 березня 2020 року та у разі прострочення сплати боргу, щомісячно сплачувати 10 % від суми боргу.
Однак, відповідач покладені на нього розпискою зобов`язання в зазначений строк не виконав, внаслідок чого станом на 01.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 52 120,29 гривень, з яких: 10 500,00 грн. - заборгованість за борговою розпискою; 36 750,00 грн. - проценти з простроченої суми; 4 870,29 грн. - інфляційні витрати.
Зазначену суму заборгованості ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати.
Ухвалою суду від 22 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 13).
В судове засідання позивач не з`явився, в своєму позові просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, одночасно позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом за змістом письмової розписки встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія паспорта НОМЕР_1 , отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 500,00 гривень та зобов`язався до 28 березня 2020 року повернути позивачу грошову суму у розмірі 11 500,00 гривень, а також сплатити проценти у випадку прострочення зобов`язання у розмірі 10% щомісячно. Зазначена розписка складена та підписана відповідачем у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8).
При цьому, станом на момент розгляду справи, даних про погашення відповідачем вищевказаної заборгованості за борговою розпискою, матеріали справи не містять.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13.
Таким чином, із досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення договору позики між позивачем та відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлений у зобов`язанні строк його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1549 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідачем не спростовано наявність боргової розписки, як і не надано доказів погашення заборгованості в строки, визначені договором, а тому суд приходить до переконання, що основна сума заборгованості у розмірі 10 500,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом суд вважає за необхідне розрахувати самостійно, виходячи з наступного.
За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За умовами частини першої статті 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування позикою за весь час прострочення, визначений позивачем у позові, суд звертає увагу на наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Відповідно письмової боргової розписки від 28.02.2020 року, кінцевим строком повернення заборгованості визначено 28.03.2020 року, а тому суд не вбачає підстав для стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування немає.
Таким чином, відповідач повинен був сплатити проценти за 1 місяць користування позикою з відсотковою ставкою 10 % від суми позики, що за підрахунками суду становить 1 050,00 гривень ((10 500,00 : 100) х 10 = 1 050,00).
Крім того, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(ч. 1 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, зокрема, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Таким чином, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу вимог закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з розрахунком індексу інфляції наведеним позивачем у позовній заяві проведеним за період з 01.04.2020 по 31.01.2022 роки сума інфляційних витрат за вказаний часовий проміжок становить 4 870,29 гривень.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведена обґрунтованість пред`явлених вимог, у той час як відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою у розмірі 10 500,00 гривень, відсотки за користування позикою у розмірі 1 050,00 гривень нараховані за період з 28.02.2020 по 28.03.2020 року, а також суму інфляційних витрат у розмірі 4 870,29 гривень.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 1 073,60 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1).
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 338,23 грн. (16 420,29 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1 073,60 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 52 120,29 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за розпискою, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 28 лютого 2020 року, у розмірі 10 500,00 гривень (десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), відсотки за користування позикою у розмірі 1 050,00 гривень (одна тисяча п`ятдесят гривень 00 копійок), нараховані за період з 28.02.2020 року по 28.03.2020 року, а також суму інфляційних витрат у розмірі 4 870,29 гривень (чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 29 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 338,23 гривень (триста тридцять вісім гривень 23 копійки).
В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Сорока О.В.