печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Печерський районний суд міста Києва:

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Музика В.П.,

справа № 757/13684/17-ц

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач 1 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»

відповідач 2 Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва

відповідач 3 Київська міська рада

відповідач 4 Київська міська державна адміністрація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

представник позивача - адвокат Колокольніков В.А.

представник відповідача 1 - Федіна Н.В.

представник відповідача 2 - Воробйов О.В.

представник відповідачів 3,4 - Івашова Г.Л.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПАТ «АК «Київводоканал») та Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 87 777, 25 грн матеріальної шкоди, 10 000, 00 грн моральної шкоди та судовий збір у розмірі 1 517, 78 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.12.2016 року приблизно о 20-00 год. на проїздній частині Повітрофлотського проспекту (Нова дорога) м. Києва неподалік Жулянського моста сталась дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ця ДТП сталася через наїзд автомобіля на незакріплений каналізаційний люк, в результаті чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження.

Також вказує, що причиною ДТП стало неналежне утримання автомобільних доріг, незабезпеченя зручних та безпечних умов дорожнього руху й запобігання пошкодженню транспортних засобів відповідачем 2, а також нездійснення нагляду відповідачем 1 за станом каналізаційної мережі, через неналежне встановлення кришки люку, який знаходився на проїздній частині вказаної дороги в незафіксованому стані та не був захищений попереджувальними знаками або загороджувальними щитами.

Через це автомобіль наїхав на кришку (люк), яка відлетіла та пошкодила автомобіль, а крім того, автомобіль колесом в?їхав в незакритий таким чином каналізаційний колодязь, в результаті чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження.

Згідно із експертним висновком про оцінку вартості автомобіля №03-30/01 від 30.01.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 80 127,25 грн, матеріальні витрати на послуги експерта (товарний чек №03-30/01 від 30.01.2017 року) складають 1 000,00 грн. Також позивач понесла матеріальні витрати на послуги евакуатора для переміщення автомобіля: акт виконаних робіт від 24.12.2016 року та квитанція на суму 660,00 грн (з місця дорожньо-транспортної пригоди); акт виконаних робіт від 30.12.2016 року та квитанція на суму 690,00 грн. (для огляду експертом-оцінювачем).

Крім того, позивач зазначає, що про невідповідність зазначеної вище ділянки дороги вимогам чинного законодавства по забезпеченню безпеки дорожнього руху та про наявність причинного зв?язку даної дорожньо-транспортної пригоди з аварійно-небезпечним станом автодороги, вказує експертний висновок, зроблений судовим експертом за результатами проведеного автотехнічного дослідження №2092 від 20.01.2017 року, згідно якого, утворення механічних пошкоджень в умовах нормальної експлуатації по дорожньому покриттю, стан якого відповідає нармативним вимогам ДСТУ (№3587-97), з технічної точки зору, виключається. Матеріальні витрати на послуги експерта (рахунок №10/01-15 від 10.01.2017 року) складають 5 300,00 грн.

Вважає, що вона зазнала матеріальної шкоди, завданої у результаті пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка в загальній сумі становить 87 777, 25 грн, та моральної шкоди, яку оцінює в 10 000, 00 грн, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2017 року для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Цокол Л. І. (а.с. 1, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 74, т. 1).

19.06.2017 року від відповідача 1 ПАТ «АК «Київводоканал» надійшли заперечення по позов, у яких заначено, що позовні вимоги є безпіставні, необґрунтовані та такі, що суперечать нормам чинного законодавства у сфері дорожнього руху, твердження позивача, що дії ПАТ «АК «Київводоканал» безпосередньо вплинули на дорожньо-трансопортну пригоду, що сталась з позивачем на проїздній частині вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського мосту навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві, не підтвердженні належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях позивача. При цьому, нормами чинного законодавства, зокрема, Законами України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про благоустрій населених пунктів», Постанова Кабінету міністрів України від 30.03.1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», правової позиції Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначено, що люки, розташовані та/або які проходять на проїжджій частині автомобільної дороги, є елементами дорожніх об?єктів, а оскільки, саме на власників автомобільних доріг покладається обов?язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об?єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодування збитків власникам транспортних засобів, то незалежно від того, хто є балансоутримувачем люку, відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має здійснювати відповідне Комунальне підприємство шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них відповідного району (а.с. 83-96, т. 1).

18.09.2017 року від ПАТ «АК «Київводоканал» надішла заява про зміну найменування відповідача на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») (а.с. 103-112, т. 1).

18.09.2017 року від ПрАТ «АК «Київводоканал» надійшли заперечення 2, у яких зазначено, що постановою Солом?янського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року, справа №760/6061/17, було встановлено про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях працівника ПрАТ «АК «Київводоканал» у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24.12.2016 року на проїздній частині вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві, що в свою чергу спростовує позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «АК «Київводоканал» (а.с. 113-114, т. 1).

28.09.2017 року від відповідача 2 Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва надійшли заперечення, у яких зазначено, що Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва є неналежним відповідачем у справі, оскільки згідно інвентаризаціної відомості вулично-шляхової мережі ШЕУ Голосіївського району м. Києва станом на 01.01.2017 року проїзджа частина вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві не перебуває на балансі ШЕУ Голосіївського району м. Києва (а.с. 120-132, т. 1).

11.05.2018 року від ПрАТ «АК «Київводоканал» надішли докази у справі, а саме копія постанови Апеляційного суду міста Києва від 06.11.2017 року, справа №760/6061/17, якою апеляційну скаргу адвоката Колокольнікова В. А. в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а постанову Солом?янського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року без змін (а.с. 156-161, т. 1).

02.07.2018 року від представника позивача надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідачів - Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію, також просить суд стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача 87 777, 25 грн матеріальної шкоди, 10 000, 00 грн моральної шкоди та судовий збір у розмірі 1 517, 78 грн (а.с. 162-164, т. 1).

02.07.2018 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій просить солідарно стягнути із ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації на користь ОСОБА_1 87 777, 25 грн матеріальної шкоди, 10 000, 00 грн моральної шкоди та судовий збір у розмірі 1 517, 78 грн (а.с. 165-170, т. 1).

Прокольною ухвалою суду від 18.07.2018 року залучено до участі у справі у якості співвідповідачів Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію, встановлено строк для подання відзиву залученим співвідповідачам протягом 15 днів з дня отримання позову (а.с. 171-172, т. 2).

Відповідно до розпорядження №57 від 05.02.2019 року, у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_2 вказану цивільну справу, було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України (а.с. 180, т. 1).

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. (а.с. 179, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року вказану справу прийнято до провадження судді, вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про прийняття справи до провадження, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 182, т. 1).

14.03.2019 року від представника відповідача 2, 3 надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що відповідач 2 та відповідач 3 не несуть відповідальність за шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, оскільки утримання усіх елементів дорожніх об`єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодування збитків власникам транспортних засобів, то незалежно від того, хто є балансоутримувачем люку, відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має здійснювати відповідне Комунальне підприємство шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них відповідного району, а отже позовні вимоги до відповідачів 2 та 3 є безпідставними (а.с. 190-198, т. 1).

19.03.2019 року від відповідача 2 Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва надійшли заперечення, у яких зазначено, що Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва є неналежним відповідачем у справі, оскільки згідно інвентаризаціної відомості вулично-шляхової мережі ШЕУ Голосіївського району м. Києва станом на 01.01.2017 року проїзджа частина вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві не перебуває на балансі ШЕУ Голосіївського району м. Києва. Вулиці на яких сталась дорожньо-транспотрна пригода знаходяться на балансі Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом?янського району» м. Києва (а.с. 199-204, т. 1).

07.05.2019 року від відповідача 1 ПрАТ «АК «Київводоканал» надійшли заперечення по позов, у яких заначено, що позовні вимоги є безпіставні, необґрунтовані та такі, що суперечать нормам чинного законодавства у сфері дорожнього руху, твердження позивача, що дії ПАТ «АК «Київводоканал» безпосередньо вплинули на дорожньо-трансопортну пригоду, що сталась з позивачем на проїздні частині вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського мосту навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві, не підтвердженні належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях позивача, позивачем не доведено вини відповідача 1 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже відсутні підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с. 240-249, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 31, т. 2).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року витребувано у Комунального підприємства «Київпастранс» інформацію про те, до якого району міста Києва належить вказаний відрізок дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода: м. Київ, Повітрофлотський проспект, зупинка «Кільцева Дорога», Жулянський міст; у Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію про те, до якого району міста Києва належить вказаний відрізок дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода: м. Київ, Повітрофлотський проспект, зупинка «Кільцева Дорога», Жулянський міст (а.с. 121, т. 2).

29.08.2022 року від представника відповідачів 2, 3 надійшли додаткові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 161-191, т. 2).

04.10.2022 року надійшли уточнення до заперечень. відповідача 2 Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, я яких зазначено, що ШЕУ Голосіївського району м. Києва є неналежним відповідачем, оскільки відрізок дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода, Повітрофлотський проспект, зупинка «Кільцева Дорога», Жулянський міст, в м. Києві, знаходиться в Солом?янському районі м. Києва (а.с. 212-215, т. 2).

06.01.2023 року від представника відповідачів 2, 3 надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено, що вулиця Нова дорога обліковується на балансі Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом?янського району» м. Києва.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колокольніков В.А. надав пояснення, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 - Федіна Н.В. надав пояснення, просив відмовити у задовленні позову, з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача 2 - Воробйов О.В. надав пояснення, просив відмовити у задовленні позову, з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідачів 3,4 - Івашова Г.Л. надала пояснення, просила відмовити у задовленні позову, з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24.12.2016 року приблизно о 20-00 год. на проїздній частині Повітрофлотського проспекту (Нова дорога) м. Києва неподалік Жулянського моста сталась дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Причиною дорожньо-транспортної пригоди став наїзд автомобіля на незакріплений каналізаційний люк, в результаті чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження (а.с. 12-14, т. 1).

Згідно із експертним висновком про оцінку вартості автомобіля №03-30/01 від 30.01.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 80 127,25 грн (а.с. 26-45, т. 1).

Крім цього, ОСОБА_1 понесла матеріальні витрати на послуги експерта (товарний чек №03-30/01 від 30.01.2017 року) у розмірі 1 000,00 грн (а.с. 46, т. 1); на послуги евакуатора, для переміщення автомобіля: акт виконаних робіт від 24.12.2016 року та квитанція на суму 660,00 грн (а.с. 61-62, т. 1); акт виконаних робіт від 30.12.2016 року та квитанція на суму 690,00 грн. (а.с. 63-64, т. 1).

Відповідно до експертного висновку, зробленого судовим експертом за результатами проведеного автотехнічного дослідження №2092 від 20.01.2017 року, утворення механічних пошкоджень в умовах нормальної експлуатації по дорожньому покриттю, стан якого відповідає нармативним вимогам ДСТУ (№3587-97), з технічної точки зору, виключається. Матеріальні витрати на послуги експерта (рахунок №10/01-15 від 10.01.2017 року) складають 5 300,00 грн. (а.с. 47-60, т. 1).

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній при чинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України №6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, головною підставою відшкодування моральної шкоди, відповідно до норм цивільного законодавства, у даному випадку, є наявність причинного зв?язку між незаконними діями суб?єкта владних повноважень та ушкодженням здоров?я позивача, причому суд повинен визнати дії органу такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а позивач зобов?язаний довести, що ушкодження здоров?я сталися саме внаслідок таких дій, підтвердив це відповідними доказами. Ніяких доказів, які б це підтверджували, позивач не надав.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Автомобільна дорога, відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, згідно з ст. 21 зазначеного Закону відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Учасники дорожнього руху, відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно вимог ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць належить у числі іншого своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а в разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Пунктом 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдині правила) передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у загальнодержавний власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Пунктом п. 11 Єдиних правил встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Указані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів (п. 1).

Так, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Таким чином, підстав для відповідальності Київсьокої міської ради та Київської міської деражавної адмінстрації за спричинену майнову та моральну шкоду внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, що мала місце 24.12.2016 року, в ході судового розгляду не встановлено, а отже в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягненню майнової та моральної шкоди із ПрАТ «АК «Київодоканал», то суд приходить до висновку, що вказана на підлягає задоволенню виходичи із наступного.

Як вбачається із довідки за підписом заступника директора департаменту начальника УЕВМ та НС ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 від 26.05.2017 року, водовід Д=1000 мм вздовж залізничної колії в мікрорайоні Жуляни від Кільцевої дороги до просп. Повітрофлотського у володінні та користуванні ПАТ «АК «Київводоканал» не перебуває, оскільки станом на 25.05.2017 року вказаний водовід не працює, до здачі в експлуатацію не пред`являвся (а.с. 90, т. 1).

При цьому, постановою Солом?янського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року, справа №760/6061/17, було встановлено про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях працівника ПрАТ «АК «Київводоканал» у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24.12.2016 року на проїздній частині вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 06.11.2017 року, справа №760/6061/17, апеляційну скаргу адвоката Колокольнікова В. А., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а постанову Солом?янського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року - без змін. Крім цього, вказано постановою встановлено, що ПАТ «АК «Київводоканал» є підприємством, яке надає послуги центрального питного водопостачання та водовідведення на території м. Києва і не є ані власником (балансоутримувачем), ані уповноваженим ним органом, ані дорожньо-експлуатаційною організацією, на яку покладається обов`язок утримувати дорожні об`єктм в м. Києві по вул. Нова дорога біля зупинки громадського транспорту Кільцева дорога.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для відповідальності ПрАТ «АК «Київодоканал» за спричинену майнову та моральну шкоду внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, що мала місце 24.12.2016 року, в ході судового розгляду не встановлено, а отже в цій частині позовні вимоги позивача теж не підлягають задоволенню.

Разом з тим, нормами чинного законодавства, зокрема, Законами України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», Постановою Кабінету міністрів України від 30.03.1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», визначено, що люки, розташовані та/або які проходять на проїжджій частині автомобільної дороги, є елементами дорожніх об?єктів, а оскільки, саме на власників автомобільних доріг покладається обов?язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об?єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодування збитків власникам транспортних засобів, то незалежно від того, хто є балансоутримувачем люку, відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має здійснювати відповідне Комунальне підприємство шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них відповідного району.

Пред?являвляючи позовні вимоги до Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва позивач посилався на те, що вказаний відрізок дороги, на якому 24.12.2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода, перебуває на балансі Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, однак вказане не відповідає дійсності та спостувується матеріалами справи.

Так, згідно інвентаризаціної відомості вулично-шляхової мережі ШЕУ Голосіївського району м. Києва станом на 01.01.2017 року проїзджа частина вул. Повітрофлотський проспект неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві не перебуває на балансі ШЕУ Голосіївського району м. Києва.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, позивачем не надано будь-яких доказів, що Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, є належним відповідачем у справі, при цьому, як зазначають відповідачі, та підтверджується матеріалами справи, відрізок дороги частина вул. Повітрофлотський проспект (Нова дорога) неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві знаходиться у Солом?янському районі м. Києва.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що вказаний факт підтверджується також розглядом протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 № 484066 від 29.03.2017 року, за результатом якого винесено постанову Солом?янським районним судуом м. Києва від 04.08.2017 року, справа №760/6061/17.

А отже посилання позивача, що відрізок дороги частина вул. Повітрофлотський проспект (Нова дорога) неподалік Жулянського моста навпроти зупинки громадського транспорту «Кільцева дорога» у м. Києві знаходиться в Голосіївському районі м. Києва не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, а, отже, позовні вимоги до Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва не підлягають задоволенню.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підставі для задоволення позову в цілому.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 1, 16, 17, 21 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. ст. 9, 14, 16. 24 Закону України «Про дорожній рух», Постановою Кабінету міністрів України від 30.03.1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволеннні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП (не зазначено)

відповідач 1: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», адреса: вул. Лейпцизька, 10а, м. Київ, 01015,

відповідач 2: Комунальне підприємство «Шляхо-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, адреса: пр-т Науки, 53, м. Київ, 03083,

відповідач 3: Київська міська рада, адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044,

відповідач 4: Київська міська державна адміністрація, адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044,

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2023 року.

Суддя Г.О. Матійчук