Провадження № 22-ц/801/1964/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 рокуСправа № 127/10788/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів Панасюка О.С., Якименко М.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Лисий Олександр Васильович,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Головенько Віталій Петрович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Головенька Віталія Петровича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О.О., повний текст судового рішення виготовлено 30 червня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У квітні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисий О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 травня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, про що зроблено актовий запис № 843. В даному шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча є фізично здоровим та офіційно працює.

Вказані обставини стали підставою для звернення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисого О.В. до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 квітня 2023 року, до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору, а на користь ОСОБА_1 1200,00 грн. витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів відповідно до ст.182 СК України.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Головенько В.П. подав апеляційну скаргу в якій, просить скасувати оскаржуване заочне рішення та повністю відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодних доказів, що на момент подання позовної заяви чи винесення рішення дитина проживає з нею. На думку апелянта копія паспорту для виїзду за кордон не є підтвердженням проживання дитини з позивачем в розумінні статті 181 СК України та статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Апелянт звертає увагу, що згідно реєстру територіальної громади № 2023/005431962 від 18 червня 2023 року ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за тією ж адресою також проживає і відповідач ОСОБА_2

02 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисий О.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Головенька В.П., яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Так, судом встановлено, що шлюб сторін зареєстровано 15 травня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно копії витягів з паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивач ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхали за кордон 06 квітня 2023 року (а.с. 53-54, 55-56).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що на думку апелянта позивачем не додано жодних доказів, що на момент подання позовної заяви чи винесення оскаржуваного рішення дитина проживає з нею, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та недоведеними, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи на момент подання до суду позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лисим О.В. 14 квітня 2023 року, позивач та її дитина ОСОБА_3 06 квітня 2023 року виїхали за кордон, що підтверджується копіями витягів з паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 53 54). Дані документи підтверджують той факт, що дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем за межами України. При цьому, слід зазначити, що відповідачу ОСОБА_2 було достеменно відомо, що його дитина ОСОБА_3 проживає із позивачем ОСОБА_1 за кордоном, про що свідчить відповідна переписка в телефонному режимі «Вайбер» (скриншот переписки долучено до відзиву а.с.106).

Твердження апелянта про те, що дитина ОСОБА_3 проживає за тією ж адресою, що і відповідач, а саме у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2023/005432008 та № 2023/005431962 на увагу не заслуговує, оскільки не спростовує вказаних вище обставин.

Разом із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що в межах цієї справи суд не розглядає спору про місце проживання дитини. Відповідач не заявляв зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення дитини батьку тощо. Станом на день розгляду цієї справи в суді першої інстанції та перегляду в апеляційному суді не встановлено, що перебувають на розгляді у судах окремі позови відповідача з такими вимогами, відсутні такі, що набрали законної сили, рішення судів про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із матір`ю не за місцем їхньої реєстрації не може бути підставою, яка перешкоджає матері звернутися з позовом про стягнення з батька, який з дитиною не проживає, аліментів на утримання останньої, а також не позбавляє батька можливості сплачувати такі аліменти.

Таким чином, доводи обґрунтування апеляційної скарги в недоведеності позивачем факту спільного проживання дитини з нею підлягають відхиленню.

Поряд з цим, слід зауважити, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного в даному випадку матір.

Відповідно до статті 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», №31111/04, § 54).

Такими чином, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд належним чином оцінив надані сторонами докази на підтвердження існування обставин, які враховуються при визначенні аліментів відповідно до ст. 182 СК України, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Головенька Віталія Петровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

М.М. Якименко