Дата документу 11.10.2023 Справа № 334/5978/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5978/23 Пр. № 22-ц/807/1768/23 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Бєлки В.Ю., Маловічко С.В.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Запорізька міська рада, Запорізький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 2-6), в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з початку 2018 року по 21 червня 2023 року.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначав, що вона починаючи з початку 2018 року вступила у фактичні сімейні відносини з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим почала спільно з ним проживати та вести господарство. З вказаного часу вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, проте без реєстрації шлюбу. У подальшому, у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану та оголошенням мобілізації, ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 . Станом на теперішній час відповідно до сповіщення сім`ї від 29.06.2023 р. № сз/5500, ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти поблизу н.п. Стара Краснянка Кремінського району Луганської області, з 21 червня 2023 року. У зв`язку з зазначеними обставинами та спираючись на неможливість нині заявниці у інший спосіб, ніж через суд підтвердити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, вона вимушена звернутися до суду з цією заявою про встановлення такого факту.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Баруліну Т.Є. (а.с. 40).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2023 року (а.с. 41-42) у відкритті провадження за вищезазначеною заявника у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 45-50) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку 31.07.2023 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 55).

Ухвалою апеляційного суду від 31.07.2023 року витребувано матеріали цієї справи у суду першої інстанції (а.с.56), які були надані апеляційному суду 10.08.2023 року (а.с. 58). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі відкрито 11.08.2023 року (а.с. 59), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 60), з урахуванням штату суддів апеляційного суду та навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які також за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року приймають участь у розгляді кримінальних проваджень.

Заінтересовані особи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 10.10.2023 року суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 70-71).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.65-67) всі учасники цієї справи не з`явились.

Заявник ОСОБА_1 - про свої, а заінтересовані особи - своїх представників причини неявки не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Єренко Д.В. подав апеляційному суду клопотання (а.с. 68-69), в якому просив апеляційний суд відкласти розгляд цієї справи на більш пізнішу дату у зв`язку з зайнятістю його в іншому судовому засіданні без надання до цього клопотання будь-яких доказів останнього.

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правками; зловживання процесуальними правами не допускається.

Не може бути перешкодою для розгляду цієї справи апеляційним судом при вищевикладених обставинах неявка представника заявника, який завчасно ще 17.08.2023 року через свого довірителя ОСОБА_1 , що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с. 66), був повідомлений апеляційним судом про дане судове засідання у цій справі, та який на свій розсуд обрав для себе за пріоритет участь в іншій справі.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: у задоволенні заяви представника заявника відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у відкритті провадження (окремого) у цій справі за вищезазначеною заявою заявника, правильно керувався ст. ст. 4, 13, 19, 186,259,260, 261, 352-355 ЦПК України та правильно виходив із такого.

Заявник заяву мотивувала тим, що вона починаючи з початку 2018 року вступила у фактичні сімейні відносини з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим почала спільно з ним проживати та вести господарство. З вказаного часу вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, проте без реєстрації шлюбу. У подальшому, у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану та оголошенням мобілізації, ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 . Станом на теперішній час відповідно до сповіщення сім`ї від 29.06.2023 р. № сз/5500, ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти поблизу н.п. Стара Краснянка Кремінського району Луганської області, з 21 червня 2023 року. У зв`язку з зазначеними обставинами та спираючись на неможливість нині заявниці у інший спосіб, ніж через суд підтвердити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, вона вимушена звернутися до суду з цією заявою про встановлення такого факту.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі N 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі N 641/5187/20.

ОСОБА_1 метою подання заяви зазначає, що такий факт необхідний для юридичної визначеності та закріплення її відносин з ОСОБА_2 у зазначені періоди часу, а також для того, аби вона як член сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця могла отримувати відповідну інформацію про свого цивільного чоловіка від відповідних компетентних органів та установ, подавати відповідні документи, тощо, оскільки станом на теперішній час, заявниці у зв`язку з відсутністю її офіційно встановленого статусу як дружини відмовляють у наданні відповідних відомостей про зниклого безвісти військовослужбовця, тощо. Крім того, вказаний факт надасть підстави у подальшому для отримання відповідних допоміг як члену сім`ї військовослужбовця.

Ч. 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: "33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній."

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення ст. 1 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного на теперішній час з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб у спосіб, визначений законом (ст. 5 ч.1 ЦПК України).

Суд правильно не відкрив провадження у цій справі за вищезазначеною заявою заявника, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України), проте, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в цій справі підлягає зміні апеляційним судом, виходячи з такого.

Апеляційним судом встановлено, що передчасним є встановлення вищезазначеного факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з початку 2018 року по 21 червня 2023 року,

-як для прийняття відповідної спадщини за вищезазначеною заявою заявника із залученням саме в якості заінтересованої особи у цій справі - Запорізької міської ради, яка за відсутності інших спадкоємців може прийняти спадщину у комунальну власність територіальної громади після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4 заяви заявника), яка ще не могла відкритись і не відкрилась, оскільки останній лише визнаний зниклим безвісти під час проходження військової служби, а не померлим, про що прямо зазначено у сповіщенні на ім`я заявника ОСОБА_1 (копія сповіщення від 29.06.2023 року сім`ї на ім`я заявника ОСОБА_1 про це іншої заінтересованої особи - Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яку заявник сама додала до своєї заяви у цій справі - а.с. 17, яке у тому числі спростовує заяву заявника в частині того, що в неї на теперішній час є перешкоди в отриманні інформації відносно безвісті зниклого ОСОБА_2 ),

-так й для отримання будь-яких допоміг, як члену сім`ї військовослужбовця, із залученням у цій справі саме заінтересованої особи - Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с.4 заяви заявника), отримання яких також можливо лише після встановлення факту смерті цього військовослужбовця у позасудовому чи судовому порядку; крім того, для оформлення яких законом передбачено інший - позасудовий порядок.

І лише відмова відповідного органу, у тому числі - Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та інш., в оформленні будь-яких допоміг заявникові при наявності вже встановленого в установленому законом порядку саме факту смерті цього військовослужбовця у подальшому може бути оскаржена ОСОБА_1 до адміністративного суду (що узгоджується із правовим висновком Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеному у постановах від 23 травня 2022 року у справі N 539/4118/19 та у Постанові КЦС Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

А на сьогодні апеляційним судом встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та заінтересованими особами, і зокрема Запорізьким районним територіального центром комплектування та соціальної підтримки, у цій справі відсутній будь-який спір взагалі, та у тому числі публічно-правовий, який у тому числі має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, як помилково зазначав суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного ухвали у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2023 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останньої в редакції цієї постанови.

Крім того, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги заявника при вищевикладених обставинах, остання не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України на компенсацію за рахунок заінтересованих осіб у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 - 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2023 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останньої в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.10.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Бєлка В.Ю. Маловічко С.В.