Справа № 635/3277/23
№ провадження 2/646/1657/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг на утримання спільного майна,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині кожному.

Посилаючись на те, що вона самостійно сплачує комунальні послуги за квартиру, а відповідач не відшкодовує їй понесені витрати, просить стягнути з ОСОБА_2 9 735, 13 грн., з яких 9451,58 грн. 1/4 витрат з оплати послуг, понесених нею за період з січня 2019 року по 30.01.2023 з відрахуванням послуг, які нараховуються за показаннями приладів обліку, та 283, 55 грн. три відсотки річних.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.06.2023 справу передано за підсудністю на розгляд Червонозаводському районному суду м.Харкова.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.07.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правила спрощеного позовного провадження.

11.08.2023 відповідачкою до суду подано відзив, у якому вона у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити, застосувавши строки позовної давності до позовних вимог за період 2019 року, та зазначивши, що вона фактично у квартирі не проживає, тому не є споживачем комунальних послуг. Наведений позивачкою у позовній розрахунок заборгованості не деталізований та з нього не можливо зрозуміти, вартість яких обраховується за показниками лічильників. Посилаючись на те, що вона не укладала договору на отримання житлово-комунальних послуг, фактично проживає за іншою адресою, вимога про відшкодування нею таких втрат є необґрунтованою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала. Що відповідачка, як співвласниця квартири, має нести витрати на її утримання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , по 1/4 частині кожному, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.11.2017 № 3647, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.11.2007, виданим КП ?Харківське міське бюро технічної інвентаризації?, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2023.

Судом встановлено, що у квартирі за вищевказаною адресою станом на 14.03.2023 значаться зареєстрованими: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , /тобто відповідач/, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- позивач та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 04.04.2023 відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстроваю за адресою: АДРЕСА_2 .

Актом фактичного проживання за № 176 від 03.08.2023, складеного уповноваженою особою Безлюдівської селищної ради Харківської області, підтверджено, що ОСОБА_2 проживає за адресою : АДРЕСА_2 , без реєстрації разом з доньками ОСОБА_7 , 2002 року народження, та ОСОБА_8 , 2012 року народження.

За повідомленням КП ?Котлярівське Безлюдівської селищної ради? за вих номером 74 від 04.08.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 дійсно мешкають за вщевказаною адресою у с. Котляри та сплачують за ввіз твердих побутових відходів з 01.01.2013.

За положеннями частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві особисто зазначила, що відповідач ОСОБА_2 вже багато років фактично мешкає у свого чоловіка у с.КотляриХарківського району Харківської області та не користується квартирою.

Як вбачається із наданих позивачем квитанцій за період з 01.01.2019 по 30.01.2023 від імені ОСОБА_1 здійснено оплату житлово-комунальних послуг, у тому числі квартплата, електропостачання, централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, газопостачання, вивіз ТПВ та телекомунікаційні послуги, що містяться на а.с.21-33, при цьому деякі з них неможливі для прочитання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком та 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 12 вищевказаного Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

При цьому, статтею першою цього ж Закону визначено, що споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Вартість комунальних послуг, що надаються виконавцем за колективним договором про надання комунальних послуг, складається із плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

При зверненні до суду з цим позовом позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів щодо порядку обрахунку обсягу спожитих комунальних послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наведений позивачкою розрахунок у позовній заяві, адже з наданих до суду квитанцій не можливо встановити ані об`єм спожитих послуг, ані їх підставу, у зв`язку з чим суд відсутні вихідні дані щодо здійснення нарахувань за нормами споживання чи на підставі встановлених у квартирі приладів обліку.

Будь-які укладені договори про надання житлово-комунальних послуг, які могли містити такі відомості, в матеріалах справи також відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири у разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно з цими Правилами мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Між тим, покладення обов`язку по сплаті комунальних послуг на співвласника, споживачем яких він не є, нормами чинного законодавства не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 дійсно є співвласником квартири, однак з 2013 року вона фактично проживає за іншою адресою, що не заперечується позивачем.

Позивачем суду не було надано жодного доказу, що відповідач проживала у період з 01.01.2019 по 31.01.2023 у квартирі АДРЕСА_1 та була споживачем комунальних послуг. ОСОБА_1 посилається лише на ст. 322 ЦК України, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та ст. 360 ЦК України, згідно якої співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому, тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, будинку. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом частини першої ст.321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Нормативно-правовими актами щодо надання житлово-комунальних послуг визначено, що оплата послуг з водопостачання холодної, гарячої води і водовідведення здійснюється згідно показань засобів обліку води, а центральне опалення - згідно засобів обліку теплової енергії по будинку чи поквартирно, оплата за послуги з електропостачання здійснюється за фактичне отримання послуг споживачем згідно показань лічильника, оплата за послуги з газопостачання також здійснюється за фактичне споживання природного газу згідно показань приладів обліку споживання.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави для висновку про те, що витрати власника на сплату послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення, постачання природного газу, електричної енергії, не є витратами, які входять до складу витрат на утримання, управління і збереження майна (квартири) у розумінні ст.360 ЦК України, оскільки відсутність у квартирі газу, електричної енергії, холодної та гарячої води не призводить до погіршення фізичних властивостей квартири, її руйнування, а наявність водовідведення, водопостачання (холодна та гаряча вода), газопостачання, постачання електроенергії є додатковими благами, необхідними для використання квартири її мешканцями, плату за які вони вносять згідно тарифу за фактично отримані обсяги згідно показань лічильників.

Житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкової території, а також централізоване опалення за своїм змістом є такими, що надаються незалежно від наявності фактичного проживання власника (користувача), оскільки є необхідними для утримання і збереження майна (квартири), у зв`язку з чим тягар з оплати цих послуг несуть власники (співвласники) квартири незалежно від проживання у ній.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути витрати за користування комунальними послугами: квартплата, опалення, каналізація, вивіз ТПВ, платежі з обслуговування та утримання внутрішньо домових мереж тощо, при цьому не розмежовує ці витрати та на їх підтвердження надає лише квитанції про їх оплату.

Отже, зважаючи на ст.12, ст. 13, ст. 81 ЦПК України вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на їх недоведеність належними і допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 322, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг на утримання спільного майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.10.2023.

Головуючий І.М.Демченко