Справа № 202/3166/18
Провадження №2/202/10/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення,-

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , та визнати за позивачем право власності на 50 процентів спадкової маси, а саме: будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, за правом представлення, після смерті ОСОБА_4 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач є онуками померлої ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 позивач дізнався, що остання за життя зробила заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно на користь відповідача. Позивач ставить під сумнів вказаний заповіт та просить визнати його недійсним посилаючись на те, що на момент підписання оскаржуваного заповіту (23 червня 2017 року) ОСОБА_4 за своїм фізичним та психічним станом не могла повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, позивачем вказано, що він має право на половину від спадкової маси, в порядку представлення, після смерті ОСОБА_4 , оскільки позивач є її онуком та сином ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який був батьком сторін по справі та сином спадкодавця ОСОБА_4 .

Зі сторони відповідача надійшов відзив за змістом якого останній позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні. Вказані заперечення обґрунтовані тим, що спадкодавець ОСОБА_4 є його бабусею по лінії батька. На день складання заповіту на його користь ОСОБА_4 не була обмежена чи позбавлена дієздатності, на обліку у психоневрологічному диспансері та лікаря-психіатра не перебувала. Оскаржуваний заповіт було прочитано у голос, у присутності свідків. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що на момент складання оскаржуваного заповіту заповідач не могла повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Окрім того, відповідачем було зазначено, що після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач скористався шоковим станом ОСОБА_4 та шляхом обману відвіз останню до нотаріуса де вмовив ОСОБА_4 скласти заповіт на своє ім`я. Далі, позивач склав за бабусю заяву про відмову від 1/4 спадку, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_5 , на свою користь, що на разі є предметом оскарження у іншому суді. За складений заповіт та відмову від прийняття 1/4 частини спадку, позивач обіцяв ОСОБА_4 надавати допомогу. Однак, вказаної обіцянки позивач не виконав, у зв`язку із чим ОСОБА_4 потребувала повернути їй заповіт. Після того як позивач повернув заповіт, протягом травня вересня 2017 року позивач бабку не провідував і ніякої допомоги не надавав. В той же час, відповідач, за життя свого батька, постійно відвідував бабу ОСОБА_4 , а після смерті батька, почав допомагати їй ліками, продуктами, виконував різні роботи по домоволодінню, платив за комунальні послуги та інше. На початку жовтня 2017 року у зв`язку із похилим віком ОСОБА_4 відповідач разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 перевезли бабусю до себе на АДРЕСА_2 (де відповідач орендує квартиру разом із своєю матір`ю). Похованням бабки також займались відповідач разом із своєю матір`ю.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що на момент підписання оскаржуваного заповіту (23 червня 2017 року) ОСОБА_4 за своїм фізичним та психічним станом не могла повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними, відповідний факт позивач буде доводити висновками посмертної експертизи, про проведення якої ним вже заявлено. Щодо інформації вказаної у відзиві на позов, яка негативно характеризує позивача, останній зазначає, що відповідна інформація нічим об`єктивно не підтверджена та не відповідає дійсним обставинам справи.

Третьою особою Другою дніпровською державною нотаріальною конторою подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

23 липня 2018 року відкрито загальне провадження у даній цивільній справі.

28 лютого 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі.

30 травня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів.

8 вересня 2021 року ухвалою суду призначено посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_4

11 березня 2022 року ухвалою суду поновлено провадження у справі для витребування додаткових матеріалів.

16 травня 2022 року ухвалою суду витребувано додаткові матеріали для проведення експертизи.

8 серпня 2022 року ухвалою суду повторно призначено посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7

3 листопада 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено у зв`язку із надходження до суду матеріалів справи з експертної установи без виконання експертизи через ненадходження передплати вартості висновку судового експерта.

IIІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 (позивач) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

У відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 (відповідач) народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

В свою чергу ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 , у відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

23 лютого 1995 року ОСОБА_4 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 .

5 лютого 2016 року, зі слів ОСОБА_4 , державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори записано заповіт зі змісту якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно рухоме та нерухоме ОСОБА_2 . У зв`язку з похилим віком, слабким фізичним станом (неможливістю написання тексту) заповідача та тим, що у заповідача поганий зір за її дорученням, у її, та присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Текст заповіту підписано ОСОБА_12 .

4 березня 2016 року ОСОБА_4 відмовилась від прийняття належної їй спадщини після смерті сина ОСОБА_5 на користь свого онука ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця.

23 червня 2017 року зі слів ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, записано заповіт згідно змісту якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно рухоме та нерухоме ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що через похилий вік та слабкий фізичний стан (неможливості написання тексту) заповідача та тим, що у заповідача поганий зір, не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, у її, та присутності приватного нотаріуса, текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними заповідачем свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Згідно відповіді на адвокатський запит КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради Департаменту охорони здоров`я населення громадянка ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Впродовж 2016-2017 років була під наглядом лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ №3 Беспалової Т.П. З серпня 2017 року ОСОБА_4 вибула з району обслуговування Центру та оселилася за адресою онука: АДРЕСА_2 . Медичну допомогу отримувала за місцем проживання: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .

У відповідності до довідки про причину смерті №173 від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_4 померла внаслідок серцево-судинної недостатності, атеросклеротичну хворобу серця, місце смерті: АДРЕСА_2 .

24 квітня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу з заявою проте, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його бабуся ОСОБА_4 , син якої є його батьком, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявником зазначено, що він приймає спадкове майно.

На підтвердження фізичного та психологічного здоров`я заповідача, зі сторони позивача, було надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого, виданої лікарем КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Товт В.Д. від 4 червня 2017 року про те, що діагноз ОСОБА_4 ІБС дисфузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ та ІІІ ступеню, сердечна недостатність ІІ-А степені, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ та ІІІ змішаного генезу.

У вказаній виписці серед іншого вказано, що з 2000 року ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку. Хвороба прогресує. Знаходилась на амбулаторному лікуванні з 6 лютого 2017 року по 15 лютого 2017 року, з 10 квітня 2017 року по 19 квітня 2017 року, з 25 травня 2017 року по 4 червня 2017 року. Короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, стан при направленні, при виписці зазначено, що про наявність скарг на сильні головні болі, запаморочення, слабкість, біль у всьому тілі. Стан середнього стану важкості. У просторі та часі не орієнтується. На питання відповідає односкладно. Зі слів родичів плутає імена, періодично не впізнає.

Також, на підтвердження фізичного та психологічного здоров`я заповідача, зі сторони позивача, було надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 10 червня 2017 року.

Суд звертає увагу, що виписка від 10 червня 2017 року не відповідає Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», а саме формі затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110 (у відповідній редакції). В зв`язку із чим вказаний документ судом відхиляється.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_3 та його мати орендують у неї квартиру. Їй відомо, що вони відвідували бабусю ОСОБА_4 . В подальшому вона була свідком при складанні заповіту ОСОБА_4 у нотаріуса. Під час складання заповіту (23 червня 2017 року) ОСОБА_4 нормально спілкувалась, шуткувала, вона все розуміла. ОСОБА_4 була жінка похилого віку. Текст заповіту було оголошено уголос нотаріусом при свідках та при заповідачеві. Восени ОСОБА_3 разом із матір`ю забрали до себе (де вони орендують квартиру) ОСОБА_4 через погане самопочуття та через те, що стало холодно. Свідок спілкувалась із ОСОБА_4 вона була у нормальному стані. Похованням ОСОБА_4 займались ОСОБА_3 та його матір. Позивача бачила на похоронах.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні суду показала, що вона була свідком складання (23 червня 2017 року) заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 . Свідку відомо, що заповідач була бабусею ОСОБА_3 . У присутності свідків було оголошено текст заповіту, ОСОБА_4 після того підписала документ. ОСОБА_4 жінка похилого віку, слабенька, але все розуміла, вони нормально спілкувались. Свідку також відомо, що ОСОБА_3 та його матір на початку жовтня 2017 року забрали до себе жити ОСОБА_4 , бувало, що свідок бачила бабусю на вулиці, вони спілкувались про життя. Ховали ОСОБА_4 її онук ОСОБА_3 та його матір. Позивача бачила на похороні.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні суду показала, що у 2016 році помер ОСОБА_5 (син ОСОБА_4 ) на відпочинку. Свідок була заміжня раніше за ОСОБА_5 . Свідок є матір`ю ОСОБА_3 . До смерті ОСОБА_5 відносини у сторін були гарні, спілкувались. ОСОБА_4 свідку розповіла, що спочатку зробила заповіт на позивача, однак потім, між ними щось сталось, і ОСОБА_4 потребувала повернути їй заповіт. Свідок разом із сином відвідували ОСОБА_4 , а потім забрали до себе жити. Під час складання заповіту (23 червня 2017 року) ОСОБА_4 була у нормальному стані, все розуміла. Заповіт було оголошено нотаріусом уголос при свідках та ОСОБА_4 , у зв`язку із її похилим віком, після чого ОСОБА_4 підписала заповіт.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні суду показав, що він працює сімейним лікарем КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8». ОСОБА_4 була приведена на огляд, також він виїздив на виклик для її огляду, у зв`язку із чим, їй було призначено лікування. Діагноз пацієнта - ІБС дисфузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ та ІІІ ступеню, сердечна недостатність ІІ-А степені, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ та ІІІ змішаного генезу. Під час здійснення огляду свідок прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не орієнтувалась у просторі. Свідок пацієнту рекомендував стаціонарне лікування.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона з ОСОБА_4 були родичами, свідок допомагала ОСОБА_4 , оскільки та була жінкою похилого віку. ОСОБА_4 проживала у приватному будинку. У 2017 році ОСОБА_4 було 86 років, у неї були тимчасові запаморочення. Свідку відомо, що ОСОБА_4 хотіла усе заповісти на позивача. Увесь час лише позивач разом із матір`ю опікувались ОСОБА_4 . Інколи бабуся не впізнавала свідка. Остання зустріч у них була у кінці травня на початку червня 2017 року. Відповідача бачила лише на похованні.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він був сусідом покійної ОСОБА_4 , знав її покійного сина та сторін. ОСОБА_4 втратила трьох дітей, чоловіка це її дуже підкосило. В основному, її доглядав син ОСОБА_18 . Після смерті ОСОБА_18 , ОСОБА_4 доглядав лише ОСОБА_2 та його матір, вони постійно приїжджали. Відповідача бачив рідше, можливо раз у місяць. ОСОБА_4 останній час свідок мало бачив на огороді, у зв`язку із чим вважав, що вона була слабка. Свідок зазначив, що вона віталась з ним, спілкувалась, впізнавала. Жінка була похилого віку, такого щоб не впізнавала чи десь уходила не було, інколи ходила у магазин.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона була сусідкою ОСОБА_4 до 1990 року, там є гараж, яким свідок користується досі. Свідок бачила відповідача кілька разів. До смерті ОСОБА_5 (сина ОСОБА_4 ) за ОСОБА_4 постійно доглядали ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_20 . Після смерті сина ОСОБА_18 , стан ОСОБА_4 значно погіршився, важко впізнавала людей. У восени 2017 року відповідач забрав до себе ОСОБА_4 , стан останньої був важким, не хотіла жити.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1-3 ст.1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

В той же час, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) надав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.

Під час розгляду справи, з метою встановлення наявності такого стану у заповідача на момент складення оскаржуваного заповіту судом призначалась посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза, яка не була виконана через ненадходження від позивача передплати вартості висновку судового експерта.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим законом, для підтвердження обставин викладених у позовній заяві, які вказані позивачем як підстава для визнання оскаржуваного заповіту недійсним.

Інші надані стороною позивача докази, в тому числі і покази свідків, не підтверджують факт того, що саме на момент складення оскаржуваного заповіту заповідач не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , НОМЕР_7 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга дніпровська державна нотаріальна контора (м.Дніпро, вул.Метробудівська, 1, ) про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 16 січня 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін