Справа № 450/958/23 Провадження № 2/450/832/23
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

10 жовтня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивача ОСОБА_4 від 15.06.2023 року в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відмову у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог повернення її позивачу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Представник позивача через електронний суду подала на адресу суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, в якій просить стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 половину від вартості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу з підвалом та сараю, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу з підвалом та сараю, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072; стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 половину від вартості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єкту нерухомого майна, а саме двоповерхового будинку, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єкту нерухомого майна, а саме двоповерхового будинку, який знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072; визнати та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки, площею 0,0568 га, із кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про відмову у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог, повернення її позивачу. Своє клопотання мотивує тим, що позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача половину від понесених витрат на будівництво об`єктів незавершеного будівництва (гаражу та сараю), які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072 за адресою с.Солонка, Пустомитівський район, Львівської області у розмірі 281 100,00грн. та судові витрати.

15.06.2023р. представник позивача звернулась із заявою про збільшення позовних вимог. Копію цієї заяви вона надіслала на адресу відповідача, однак додатків до неї для відповідача не долучила про що свідчить опис вкладення до цінного листа УДППЗ Укрпошта від 15.06.2023р. Предмет позову змінений, позивач просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь половину вартості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, використаних для будівництва об`єктів нерухомого мана, а саме гаражу з підвалом та сараю, двоповерхового будинку; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, використаних для будівництва об`єктів нерухомого мана, а саме гаражу з підвалом та сараю, двоповерхового будинку, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072; визнати та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0072. Підстави позову змінені. Позивачка скопіювала з первинної позовної заяви текст, що за час спільного подружнього життя позивачка з відповідачем набули спільне майно. Зміненими підставами позову позивачка зазначає, що оскільки гараж, сарай та двоповерховий будинок є об`єктами незавершеного та самочинного будівництва, їх поділ необхідно здійснювати із врахуванням ВП ВС, тобто здійснювати оцінку та поділ будівельних матеріалів, що були використані для будівництва зазначених об`єктів. Щодо земельної ділянки позивачка вважає за можливе залишити таку у спільній частковій власності сторін з реєстрацією за нею частки земельної ділянки площею 0,0568га із кадастровим номером :05:000:0072 Відповідно до вимог ст.49 ЦПК позивач має право змінити предмет або підстави позову до закінчення підготовчого засідання шляхом подання відповідної заяви. Відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів направлення доданих до заяви від 15.06.2023р. документів на адресу відповідача. З цього приводу покликається на постанову ВС від 24.03.2023р. у справі №646/1501/20.

Також у клопотанні представник вказує, що п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Ч.3 та 4 ст.44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Апеляційний суд у своїй постанові від 23.05.2023р. ухвалив по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача половину від оціненої вартості земельної ділянки кадастровим номером :05:000:0072, половину від понесених витрат на будівництво об`єктів незавершеного будівництва, які знаходяться на даній земельній ділянці, а також половину від оціненої вартості транспортних засобів, відмовив.

На підставі викладеного просить постановити ухвалу про відмову у прийняті заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. та повернути її позивачу. Під час розгляду клопотання застосувати усталені правові висновки Верховного суду, зокрема, викладені у постанові від 24.03.2023р. у справі № 646/1501/20.

Також у письмовому клопотанні представник відповідача вказав, що повторний аналогічний позов ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя від 02.03.2023р. залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.44 та п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України, оскільки в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області та Львівського апеляційного суду вже перебувала справа із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав та у судовому засіданні 10 жовтня 2023р. представник відповідача в цій частині клопотання не ставив на обговорення, відтак в цій частині клопотання не розглядалось.

Представник позивача ОСОБА_6 подала заперечення на клопотання (заяву) в якому вказала, що клопотання про збільшення розміру позовних вимог подано в передбачені ЦПК України строки, адже справа перебуває на стадії підготовчого провадження. У своєму клопотанні відповідач зазначає, що отримав копію клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог, проте не отримав додатків до нього. Звертає увагу, що єдиними документами, котрі долучені до клопотання про збільшення розміру позовних вимог були: докази направлення клопотання стороні відповідача, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та документ, що підтверджує сплату судового збору. Усі ці додатки призначені для суду, не містять інформації, що стосується предмету доказування, не є доказами в розумінні ЦПК України, та такими документами, які необхідні відповідачу для спростування обставин, що викладені в клопотанні про збільшення розміру позовних вимог. Надання документів, що підтверджують повноваження представника є обов`язковим при формуванні будь-якого документу в ЄСІТ, та надаються повторно , хоча вже є в матеріалах судової справи. Подання суду доказів сплати судового збору здійснюється на виконання ст.175 ЦПК України, причому зазначеною статтею не передбачено надання такого документу учасникам справи. При цьому, якщо позивачем не оплачено судовий збір або такий підлягає доплаті, то згідно ст.185 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надаючи можливість здійснити доплату судового збору, але не повертає таку заяву. Будь-яких додаткових документів, окрім тих, що подані з позовною заявою та що стосуються саме предмету спору, які б могли бути покладені в основу доказування до клопотання про збільшення розміру позовних вимог стороною позивача подано не було. Судова практика, на яку покликається представник позивача не може використовуватись для задоволення його клопотання, адже у справі № 646/1021/20 судом встановлено, що відсутні докази, що позивачка направила уточнену позовну заяву іншим учасникам справи. В даному випадку відповідач не заперечує отримання клопотання про збільшення розміру позовних вимог. У своєму клопотанні сторона відповідача застосовуючи норми ЦПК України використовує надмірний формалізм, незважаючи на основну мету національного законодавства. У своєму рішенні твід 05.12.2018р. Велика палата Верховного Суду у справі № 11-989заі18 вказала, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Вважала подане клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відмову у прийняті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. та повернути її позивачу з підстав, викладених у запереченні на клопотання. Вказала, що підстави позову не змінилися.

У судовому засіданні позивач підтримала позицію свого представника ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 щодо прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. заперечив. Просив відмовити у прийняті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. та повернути її позивачу з підстав, викладених у клопотанні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку :

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просить стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 половину від понесених витрат на будівництво об`єктів незавершеного будівництва (гаражу та сараю), які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область в розмірі 281100,00грн.

15.06.2023р. представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 половину від вартості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу з підвалом та сараю, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу з підвалом та сараю, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072; стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 половину від вартості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єкту нерухомого майна, а саме двоповерхового будинку, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних для будівництва об`єкту нерухомого майна, а саме двоповерхового будинку, який знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0072; визнати та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки, площею 0,0568 га, із кадастровим номером :05:000:0072, за адресою: с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область.

Вказана заява надійшла через систему «Електронний суд» та у додатках до такої було долучено свідоцтво, квитанція про оплату судового збору та докази направлення відповідачу.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018р. у справі П/9901/736/18 зазначено, що згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Представник відповідача просить відмовити у прийнятті прийняті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. та повернути її позивачу, оскільки стороні відповідача не було скеровано додатків до такої заяви, застосувати усталені правові висновки Верховного суду, зокрема, викладені у постанові від 24.03.2023р. у справі № 646/1501/20.

У постанові Верховного Суду від 24.03.2023р. у справі № 646/1501/20 зокрема зазначено, що суди встановили, що матеріали справи не містять доказів, що позивачка направила уточнену позовну заяву іншим учасникам справи. Також з матеріалів справи випливає, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року ОСОБА_1 вже було відмовлено у прийнятті, зокрема, уточненої заяви про збільшення позовних вимог від 25 березня 2021 року. У цій ухвалі суд першої інстанції виходив з того, що заява позивачки ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 25 березня 2021 року не містить відомостей про направлення копії такої заяви іншим учасникам справи.

Натомість, у судовому засіданні представником відповідача підтверджено отримання копії заяви про уточнення позовних вимог.

Що стосується долучених додатків, то такі містили свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, яке міститься в матеріалах справи, та таке було долучено до позовної заяви; накладну Укрпошти з описом вкладення про скерування відповідачу заяви, яка підтверджувала скерування такої та отримання копії заяви поштою підтверджено представником відповідача.

Щодо судового збору, то у самій заяві про збільшення позовних вимог від 15.06.2023р. містилось підтвердження позивача про здійснення доплати за додаткову вимогу поділу земельної ділянки та клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, яке вирішується у відповідності до вимог ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також правових висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018р. у справі П/9901/736/18, повернення цивільного позову з формальних підстав унеможливить доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Також покликання представника відповідача, що представником позивача в заяві від 15.06.2023 року змінено предмет та підставу позову, є безпідставними, оскільки вказаною заявою змінено лише предмет позову в частині майна, яке позивач просить розділити, як спільне майно подружжя. Підстава позову залишилася така ж сама, як в первісному позові, оскільки підставою позову, є поділ майна подружжя. Таким чином, стороною позивача не порушено вимоги ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що у клопотанні представника відповідача слід відмовити.

У заяві про збільшення позовних вимог представник позивача щодо сплати судового збору вказує, що за збільшення позовних вимог додатково необхідно сплатити судовий збір, проте без проведення судової експертизи у позивачки немає можливості встановити точну вартість будівельних матеріалів, що підлягають поділу, а отже, неможливо визначити точну вартість будівельних матеріалів, що підлягають поділу, а отже неможливо визначити точну суму судового збору, яка підлягає доплаті. Позивачка здійснює доплату за додаткову вимогу щодо поділу земельної ділянки та просить відстрочити сплату судового збору за вимогу щодо поділу будівельних матеріалів, до визначення їх вартості експертом та відповідно до визначення остаточної ціни позову.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 811, 00 грн. відповідно до ціни позову у розмірі 281 100, 00 грн.

Також при поданні заяви про збільшення позовних вимог позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Пунктом 3 частини 3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Частина 4 ст. 177 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачкою в порушення п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено ціну позову, та як наслідок не сплачено суму судового збору.

Як вбачається з прохальної частини заяви про збільшення позовних вимог позивачкою пред`явлено до відповідача позовну вимогу майнового характеру, розмір якої має визначатися дійсною вартість спірного майна.

Пояснюючи суду причини несплати судового збору та одночасно обгрунтовуючи вказане клопотання про відстрочення сплати судового збору, стороною позивача зазначено, що без проведення судової експертизи в неї відсутня можливість встановити точну ціну позову, а отже неможливо визначити точну суму судового збору, яка підлягає доплаті.

Разом з тим, позивач мала можливість подати до суду висновок експерта, складений на її замовлення для визначення ціни позову.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України, абз. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» ,якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 134 ЦПК України суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Тобто, ціну позову (орієнтовну ціну позову) повинен самостійно визначити позивач. Лише у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору визначає суд.

Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073, 60 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420,00 грн.).

Оцінюючи заявлене позивачем клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У наведеній нормі закону відсутня як підстава для відстрочення сплати судового збору, така підстава як необхідність проведення судової експертизи для отримання інформації про вартість майна.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані докази, суд вважає, що наведені позивачем у клопотанні обставини не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин суд не знаходить законних підстав для відстрочення сплати судового збору, у зв`язку з чим в задоволенні відповідного клопотання відмовляє.

Суд зазначає, що визначення ціни позову є прерогативою та обов`язком саме позивача у справі. Суд же повинен перевірити дійсну вартість майна, що є предметом спору, та вирішити питання про стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, визначеної попередньо позивачем.

Оскільки заява про збільшення позовних вимог та інші документи не містять інформації про вартість спірного майна (орієнтовну ціну позову), суд позбавлений можливості визначити ціну позову та, відповідно, точний розмір судового збору за розгляд позовної вимоги про визнання майна спільним та його розподіл, тому це повинен самостійно зробити позивач.

Таким чином, суд керуючись ч. 4 ст. 134 та ч. ч. 2 ст. 176 ЦПК попередньо визначає суму судового збору, яку має сплатити позивач за заявлені нею позовні вимогу, на рівні максимального судового збору за вимоги майнового характеру, тобто 13 420, 00 грн.

Крім того, позивач повинна визначитися з ціною позову, оскільки відомості про ціну позову є обов`язковим атрибутом позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

З врахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху та зобов`язати позивача усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом десяти днів з дня отримання ухвали шляхом доплати судового збору у розмірі 9 535, 40 грн. (13 420-2 811-1 073, 60) та представлення суду квитанції про доплату такого, та зазначити ціну позову.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву (клопотання про збільшення розміру позовних вимог) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви (клопотання) без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 49, 134, 175, 176, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 від 15.06.2023 року про відстрочення сплати судового збору,- відмовити.

Заяву представника позивача ОСОБА_4 від 15.06.2023 року в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України,- залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, заяву представника позивача ОСОБА_4 від 15.06.2023 року в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України,- вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відмову у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог повернення її позивачу, - відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяН. Б. Добош