провадження №: 2/752/2979/23
У Х В А Л А

про залишення без руху

05.01.2023 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Альфа Банк», в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір укладений між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, зобов`язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

В позовній заяві позивач зазначив, що він звільнений ід сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

В свою чергу, в порушення ст.175 ЦПК України, позовна заява не містить: відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України.

Окрім цього, статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» регламентовано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За таких підстав, відносини між сторонами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

В свою чергу, позивач в позовній заяві зазначив, що він ознайомився з договором та вважає його недійсним.

Однак, позивач не надав оскаржуваний кредитний договір, не надав клопотання про витребування доказів, у разі неможливості надати оскаржуваний кредитний договір, не зазначив на який строк даний договір укладено, чи передбачено сплату відсотків і в яких відсотках.

Таким чином, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено, що оскаржуваний договір є договором про надання споживчого кредиту та позивачем не надано жодних доказів, які свідчать про це.

За таких підстав, позивачем подано позовну заяву немайнового характеру, за яку відповідно до Закону України «Про судовий збір» справляється судовий збір.

Також, відсутні інші підстави звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про судовий збір ", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України " Про судовий збір " ).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України " Про судовий збір ", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому позивачу необхідно сплатити суму судового збору у розмірі, передбаченому Законом України " Про судовий збір ".

Доказів, які б свідчили про звільнення позивача від сплати судового збору чи заяви про відстрочення та розстрочення судового збору суду надано не було.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, у разі, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Як вбачається із позовної заяви, позивачем заявлено дві окремі вимоги майнового характеру. Згідно ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене, вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху та позивачу надати строк для їх усунення.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання доказів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» або доказів про звільнення від сплати судового збору, надання копії оскаржуваного договору та його реквізитів або у разі неможливості надати певні докази, подати клопотання про витребування доказів.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист прав споживачів - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Ю. Мазур