КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/3366/21
Провадження № 2/552/1564/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2023 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_5 15.04.2021 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Вказувала, що 20.01.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір позики №20/01/20-16 предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 249390 грн., що за курсом продажу доларів США на день укладення цього договору було еквівалентно 10200 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів становить 20 липня 2020 року включно. Даний договір міг бути пролонгований за домовленістю сторін. Відповідно до п. 7 договору позики за домовленістю сторін даний договір було пролонговано додатковою угодою №1 від 25.09.2020 зі строком повернення позики до 20.01.2021. Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 289170 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього договору було еквівалентно 10200 доларів США. Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому даним договором буде 10200 доларів США, за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу.

З метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором 20.01.2020 року між позикодавцем та позичальником був укладений договір застави транспортного засобу.

До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики №20/01/20-16 від 20.01.2020 року з додатковою угодою №1 від 25.09.2020 року в сумі 541934,68 грн., з яких: 289170 грн. сума основного боргу, 7865,42 грн. інфляційні збитки, 1996,80 грн. 3% річних, 242902,83 грн. сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 30000 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 5419,35 грн..

24.03.2023 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики №20/01/20-16 від 20.01.2020 року з додатковою угодою №1 від 25.09.2020 року в сумі 831382,63 грн., з яких: 393924 грн. сума основного боргу, 34051,44 грн. інфляційні збитки, 9483,19 грн. 3% річних, 393924 грн. сума пені та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 66509,13 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 8313,83 грн..

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.05.2021 року відкрито провадження у даній справі.

01.11.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що на виконання зобов`язань за договором позики відповідач повертав позивачу суму позики частинами, що підтверджується відповідними розписками позивача. Решту суму боргу відповідач повернув позивачу в строк та спосіб, обумовлений договором позики та додатковою угодою до нього, на підтвердження чого позивачем було повернуто розписку про отримання позики від 20.01.2020 року.

Посилався на те, що укладення додаткової угоди №1 від 25.09.2020 не супроводжувалось отриманням коштів, сума зобов`язання в доларах США за договором не змінилась, а було лише зафіксовано актуальну суму еквіваленту позики в гривні та за домовленість сторін пролонговано строк повернення позики.

Зазначив, що єдиним борговим документом в даних правовідносинах є розписка відповідача від 20.01.2020 року, яка датована днем фактичного отримання суми позики. Додана до позовної заяви розписка, датована 25.09.2020, тобто днем укладення додаткової угоди, не містить підпису відповідача, відтак не є борговим документом. Просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

16.11.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що станом на 20.07.2020 відповідачем було передано позивачу грошові кошти еквівалентно 2250 доларів США. Заборгованість за договором позики становила сумі, еквівалентній 7950 доларів США.

Зазначив, що відповідно до п.10 договору позики, при укладенні додаткової угоди №1 сторони узгодили, що грошові кошти, передані відповідачем позивачу за період з моменти отримання позики та до укладення додаткової угоди, враховані як сплата позичальником неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а саме за період з 21.07.2020 року по 25.09.2020 року. Отже, грошові кошти у сумі, еквівалентній 3550 доларів США, передані відповідачем позивачу є не погашення основної заборгованості за договором позики, а сплата пені.

Посилався на те, що представник відповідача зазначив, що борг за договором позики повернуто у строки та спосіб, обумовлений договором позики та додатковою угодою до нього, однак, розписки на всю суму заборгованості за договором позики та додаткової угоди до нього, а також заяви позикодавця про повернення позики представник відповідача до відзиву не долучив.

30.11.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що відповідач не визнає обставини, які наведені в обґрунтування пред`явленого позову, не визнає правову оцінку обставин, яку наводить позивач.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 06.03.2023 року справу прийнято до провадження, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06.06.2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення проти заяви про збільшення розміру позовних вимог. Зазначив, що відповідач не визнає обставини, які наведені в обґрунтування поданої заяви, не визнає правову оцінку обставин, яку наводить позивач.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Позивач ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики №20/01/20-16 від 20 січня 2020 року. Відповідно до п.1 даного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 249390 грн., що є еквівалентом 10200 доларів США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США =24,450 грн.), у свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику в визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде 10200 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 20.07.2020 року./а.с.15/

Згідно п.2 договору позики №20/01/20-16 від 20 січня 2020 року сума позики, встановлено п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі./а.с.15/

Також судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір застави транспортного засобу від 20.01.2020 року. Із п.1.1 даного договору вбачається, що забезпечується заставою виконання заставодавцем зобов`язань за договором позики грошей від 20.01.2020 року, що укладений між заставодержателем та заставодавцем за строком виконання 20.07.2020 року, за умовами яких заставодавець зобов`язаний повернути, у строки визначені договором позики, заставодержателю грошові кошти у розмірі 249390 грн.. /а.с.22/

Згідно п.1.2 договору застави предметом застави є рухоме майно заставодавця,а саме автомобіль марки BMW, модель Х5, д.н.з НОМЕР_1 ./а.с.22/

25.09.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №1 до договору позики №20/01/20-16. Відповідно до умов якої встановлено, що за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.1,5,6.1 договору виклавши їх в наступній редакції:

«п.1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 289170 грн., що є еквівалентом 10200 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США =28,350 грн.), встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 10200 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 20.01.2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною./а.с.17/

«п.5.5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів».

Відповідно до ст..509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з статтями 526, 530, 610, частини другої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, сторони в належній формі уклали договір, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти в розмірі 289 170 грн. в строк до 20.01.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою та другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені статтею 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Приписами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Із розписки від 28 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США ( еквівалентом 11052 грн.(450*24,56)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.82/

Із розписки від 31 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12627 грн.(450*28,06)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.83/

Із розписки від 30 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12136,50 грн.(450*26,97)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.84/

Із розписки від 29 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12105 грн.(450*26,90)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.85/

Із розписки від 22 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12024 грн.(450*26,72)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.86/

Із розписки від 31 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12460,50 грн.(450*27,69)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.87/

Із розписки від 31 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США ( еквівалентом 12361,50 грн.(450*27,47)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.88/

Із розписки від 25 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 500 доларів США (еквівалентом 14120 грн.(500*28,24)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.89/

Із розписки від 30 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12793,50 грн.(450*28,43)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.90/

Із розписки від 30 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 450 доларів США (еквівалентом 12807 грн.(450*28,46)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.91/

Із розписки від 14 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 платіж у сумі 400 доларів США (еквівалентом 11184 грн.(400*27,96)) у рахунок сплати чергової частини за договором позики №20/01/20-16./а.с.92/

Приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_4 у визначений строк не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув грошові кошти отримані в борг за договором позики в повному обсязі, позовні вимоги, щодо стягнення з нього заборгованості підлягає частковому задоволенню, а саме із врахуванням здійснених сплат на виконання умов зобов`язання у розмірі 135 671 грн., залишок боргу за договором позики становить 153499 грн..

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що загальною засадою цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК України).

Положеннями статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.10 договору позики від 20.01.2020 року, уу разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язанням сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займи за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Згідно з визначенням неустойки, що передбачена положеннями статті 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи № 686/18977/17-ц

Отже, санкції у вигляді штрафу, які за умовами пункту 10 укладеного між сторонами договору позики нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір нарахованої пені за порушення умов договору становить 393924 грн., що значно перевищує розмір суми боргу за договором позики.

На підставі викладеного,суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає доцільним зменшити розмір пені за порушення умов договору позики до 153499 грн..

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу у розмірі 153 499 грн., 18075,40 грн. інфляційних збитків, 5033,92 грн. 3% річних, 153 499 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 66509,13 грн. позивачем надано договір б/н про надання правової допомоги від 15.09.2020 року, додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020 року, акт наданих послуг від 14.04.2021 року, рахунок фактура №б/н від 14.04.2021 року, договір №б/н про надання правової допомоги від 12.09.2022 року,додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, акт наданих послуг від 20.03.2023 року, рахунок фактура №б/н від 20.03.2023 року до акту наданих послуг від 20.03.2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, частковим задоволенням позовних вимог, приходить до висновку, що витрати ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 26404,12 грн..

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (39,70 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 3300,59 грн. (8313,83/100*39,70), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість в розмірі 153 499 грн., 18075 грн. 40 коп. інфляційних збитків, 5033 грн. 92 коп. 3% річних, 153 499 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, 26 404 грн. 12 коп. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 3300 грн. 59 коп., а всього 359 812 грн. 03 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 25 вересня 2023 року.

Суддя Т.В. Шаповал