ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1631/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5884/23 Категорія: на ухвалу Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Новіков О.М., Матюха В.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Горстки Я.В. на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2023 (повний текст складено 31.08.2023, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,

в с т а н о в и в :

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову у даній справі, яка обґрунтована тим, що предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача, якому на праві приватної власності належить автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, № кузова VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Отже наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль та заборонити вчиняти будь-які дії щодо нього.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2023 вказану заяву про забезпечення позову залишено без задоволення, оскільки судом не встановлено обставин, які беззаперечно вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд також вказав, що до заяви про забезпечення позову не долучено доказів, які б підтверджували право власності відповідача на вказаний у заяві транспортний засіб, а позовна заява не прийнята судом до свого провадження, відповідно, накладення на нього арешту може призвести до порушення майнових прав власника майна, зокрема, у разі, якщо останній не бере участь у розгляді даної справи.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача адвокат Горстка Я.В. подала 11.09.2023 апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову ухвала суду направляється до сервісного центру МВС для виконання та в разі розбіжностей між особами, які вказані в ухвалі суду про накладення арешту на майно, і особою, яка значиться в системі сервісного центру МВС, в такому випадку ухвала буде повернута до суду. Тому, на думку скаржника, висновок суду, про те, що накладення арешту може призвести до порушення майнових прав власника, у разі, якщо він не бере участі у справі, є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.09.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою в сумі 10000 доларів США.

Позивач також звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які щодо автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER, № кузова VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому до заяви позивачем не додано доказів, які б підтверджували особу власника вказаного автомобіля та його вартість, отже суд позбавлений можливості переконатися, що зазначене майно належить відповідачу та може забезпечувати позовні вимоги про стягнення коштів, заявлені до цієї особи.

Також позивачем не доведено та судом не встановлено обставин, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а саме не додано жодних документів, зокрема, щодо особи, якій вказаний автомобіль належить на праві власності, та доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи скаржника про те, що сервісний центр МВС в разі, якщо арештований автомобіль не належатиме відповідачу, поверне ухвалу без виконання, з урахуванням такого.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Таким чином наявний у справі спір вирішується судом в правовідносинах, що мають місце між позивачем та відповідачем, та саме щодо прав, свобод та інтересів вказаних осіб судом вирішуються ті чи інші питання. У разі ж, якщо суд вирішить питання про права особи, яка не бере участі у розгляді справи, про що вказує скаржник, буде порушено принцип належного доступу особи до правосуддя, так як наводити свої аргументи щодо захисту прав особа, яка не бере участі у судовому розгляді, не має можливості.

Більше того, вирішення процесуального питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на певне майно без встановлення його власника, є нелогічним та суперечить здоровому глузду, адже в основу такого рішення буде покладено необґрунтоване припущення про те, що відповідне майно належить саме відповідачу, що прямо заборонено положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України.

Висновки суду про те, що заявник просить суд застосувати одночасно два окремих види забезпечення позову з різними правовими наслідками для власника майна без належного обґрунтування такої необхідності, колегія суддів вважає вірними та такими, що ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Інших доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції в цій справі подана апеляційна скарга не містить.

При цьому, заявник не позбавлена права звертатися до суду з аналогічним клопотанням, при наявності відповідних, передбачених законом підстав та за наявності доказової бази.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2023 про відмову у забезпеченні позову у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2023 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 11.10.2023.

Суддя-доповідач

Судді