Справа № 458/504/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/811/870/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року у справі за поданням відділу ДВС Турківського районного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року старший державний виконавець відділу ДВС Турківського РУЮ Яворський С.Я. звернувся до суду із поданнямпро тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого на проживання за адресою: село Розлуч Турківського району Львівської області, громадянина України, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань згідно:

- виконавчого листа Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/8862/13-ц, провадження №6/751/1846/2013, який виданий 25.10.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ,,Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором №490056043 у сумі 450437 грн. 62 коп. та стягнення судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. 00 коп.;

- виконавчого листа Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/8862/13-ц, провадження №6/751/1846/2013, який виданий 25.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ,,Альфа - Банк судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що обмеження у праві виїзду за межі України лише позбавить боржника можливості виїхати в іншу країну з метою заробітку та виконання боргового зобов`язання.

Вказує, що невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення його від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків.

Крім цього стверджує, що матеріалами справи не підтверджено і тих обставин, що перебування боржника на території України буде сприяти належному виконанню боргових зобов`язань, а його відсутність - буде перешкодою для їх своєчасного і належного виконання.

Просить ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

23 квітня 2014 року старший державний виконавець відділу ДВС Турківського РУЮ Яворський С.Я звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, покликаючись на те, що на виконанні у відділі ДВС Турківського районного управління юстиції Львівської області перебувають два виконавчі документи щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 , а саме:

- виконавчий лист Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/8862/13-ц, провадження №6/751/1846/2013, який виданий 25.10.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ,,Альфа-Банкзаборгованість за кредитним договором №490056043 у сумі 450437 грн. 62 коп. та стягнення судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. 00 коп.;

- виконавчий лист Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/8862/13-ц провадження №6/751/1846/2013, який виданий 25.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ,,Альфа-Банк судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

Виконавчі листи поступили на виконання до відділу ДВС Турківського РУЮ Львівської області 20.01.2014 року.

Постановами державного виконавця відділу ДВС Турківського РУЮ Львівської області від 21.01.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчих листів та скеровано копії постанов сторонам виконавчого провадження. Боржнику надано добровільний термін для виконання вимог самостійно. Конверт із постановами про відкриття провадження повернувся до відділу ДВС із відміткою: ,,за зазначеною адресою не проживає. Місце проживання боржника на даний час невідоме.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки у нього є непогашена заборгованість по сплаті боргу.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України гарантування прав і свобод людини є основним обов`язком держави.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у постанові від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв`язку з п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України ( в редакції ЦПК, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Про ухилення від виконання зобов`язань свідчать будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Згідно п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник не виконує рішення суду.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Матеріали подання не містять доказів, що ОСОБА_1 отримував виклики державного виконавця від 21 січня 2014 року та від 27 січня 2014 року, також в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження факту ухилення від виконання боргових зобов`язань та відомості про вжиття державним виконавцем всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання.

Крім того, обмеження у виїзді за межі України є порушенням права, гарантованого Конституцією України та є крайнім заходом впливу на боржників.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки сам факт невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку не свідчить про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

За наведених обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення, ухвала Турківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року до скасування з відмовою у задоволення подання відділу ДВС Турківського районного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання відділу Державної виконавчої служби Турківського районного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.