Справа № 703/5208/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., одержавши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко Марини Євгенівни та приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Галини Володимирівни про документальне підтвердження відсутності права на спадщину,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко М.Є. та приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Г.В. про документальне підтвердження відсутності права на спадщину.

В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту, виданого 19.09.2008, вказаний будинок належав їй та її рідному дядьку ОСОБА_2 в рівних долях.

За твердженням позивача після смерті дядька в порушення норм чинного законодавства державний нотаріус Терещенко М.Є. видала свідоцтво про право на спадщину його дружині ОСОБА_3 . Водночас, ОСОБА_1 стверджує, що дядько не набув права власності на вказане нерухоме майно, оскільки свідоцтва, що підтверджували його право власності, були також видані з численними порушеннями.

В зв`язку з хворобою ОСОБА_3 приватний нотаріус ОСОБА_4 надому 23.03.2007 посвідчила її заповіт на майно, що не належало ні їй, ні іншим ОСОБА_5 . Рішенням суду цей заповіт було визнано дійсним.

В 2009 році ОСОБА_3 померла, спадщину на себе «оформила» її дочка ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_7 без оформлення відповідних документів продала нерухоме майно.

Позивач зазначає, що вона ніколи не зверталась до нотаріусів про видачу свідоцтва на спадщину на нерухоме майно. Наполягає на тому, спадщини не було ані у її матері, ні у дядька, ні у баби і єдиним документальним підтвердженням її права на спадщину є Умова від 01.11.1934.

Для підтвердження відсутності у неї права на спадщину разом з позовною заявою направила клопотання про витребування доказів.

У зв`язку з цим просила суд витребувати докази, що видаються виключно на вмотивований запит суду та вказані нею в клопотанні; на підставі наданих нею та витребуваних судом доказів документально підтвердити наявність або відсутність у неї права на спадщину.

Ознайомившись з поданою заявою, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Звертаючись до суду з наведеним позовом позивачем ОСОБА_1 фактично заявлено одну вимогу, а саме вона просить суд документально підтвердити наявність або відсутність у неї права на спадщину. Перший та третій пункт позовних вимог є проханням про розгляд її клопотання про витребування доказів і не є позовною вимогою в розумінні п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Проте, обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ні нормами ЦК України, ані будь-яким іншими нормами чинного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. […] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

Враховуючи наведене, суд вважає, що оцінка зазначених позивачем обставин може бути надана під час вирішення іншого спору, зокрема щодо визнання права на спадщину, визнання незаконним свідоцтв про право власності на спадкове майно, визнання незаконними дій нотаріуса та ін., при вирішенні яких суд зобов`язаний дати оцінку щодо наявності чи відсутності підстав для спадкування.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц при розгляді цивільних справ у подібних правовідносинах, висновки яких, на думку суду, можуть бути застосовані за аналогією і до правовідносин у цій справі.

За таких обставин, враховуючи, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст. 186, 260, 261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко Марини Євгенівни та приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Галини Володимирівни про документальне підтвердження відсутності права на спадщину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: І.Я. Биченко