Провадження № 2-др/344/6/23
11 січня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді: Тринчука В.В.,
при секретарі с/з: Гудяк Х.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах свої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
У провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала справа за цивільним позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах свої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
У ст. 270 ЦПК України визначено, зокрема у частині 1, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 270 цього Кодексу додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, але їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви. (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах свої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування була розглянута судом по суті з ухваленням рішення 07.12.2022 року.
Вказаним рішенням суду від 07.12.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - задоволено у повному обсязі.
В частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 судових витрат на підготовку справи до розгляду у розмірі 2461, 16 гривень та сплачений нею та її неповнолітнім сином судовий збір у розмірі по 2667,28 гривень кожним судом не вирішено.
Відповідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 вказаного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 цього Кодексу:
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що:
2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У ч. 8 ст. 141 цього Кодексу визначено, що: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Клопотання щодо відшкодування витрат надійшло до суду з дотриманням процесуальних строків.
Судом ретельно досліджено текст договору про надання професійної правничої допомоги, який було укладено 25 червня 2020 року між позивачем за первісним позовом та адвокатом Дяківим Дмитром Івановичем. Відповідно до п.6 вказаного договору, за надання правової допомоги адвокату позивач за первісним позовом сплачує гонорар у розмірі та строки встановлені у додатковій угоді до цього Договору, яка є невід`ємною частиною та складається у двох примірниках для кожної сторони. В разі не укладення додаткової угоди відносно гонорару, договір вважається безкоштовним.
Таким чином, сторони договору обумовили та дійшли спільної згоди щодо визначення розрахунку гонорару адвоката, зокрема, що сума гонорару визначається виключно додатковою угодою до вказаного договору, а у разі відсутності такої угоди він вважається безкоштовним.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Однак ані позивачем за первісним позовом ані її представником на порушення вимог ст. 137 ЦПК України і ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не надано доказів про понесення судових витрат у сумі 2461,16 гривень.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, додатковим рішенням стороні позивача за первісним позовом відмовляється в частині задоволенні вимог про стягнення оплати витрат на правничу допомогу в сумі 2461,16 гривень за недоведеністю цих вимог.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача сплаченого судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із банківської квитанції про сплату № 36382 від 22.10.2020 року (а.с.54, том 1) та банківської квитанції про сплату № 57327 від 29.10.2020 року (а.с.1, том 2) позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 , яка діяла у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 сплачено судовий збір, загальний розмір якого становить 5334 (п`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 56 копійок.

Ціна позову становить 533 455 (п`ятсот тридцять три тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень. За наслідками розгляду справи, судом позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , яка діяла у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Таким чином, із відповідача ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь позивачки за первісним позовом судовий збір в сумі 5334 (п`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 56 копійок.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258-260, 270, 352-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення у справі №344/14269/20 від 07.12.2022 року - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 сплачений при поданні позовної заяви у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5334 (п`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 56 копійок.

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Івано-Франківській міській суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Суддя В.В.Тринчук