Справа № 545/3198/20
Провадження №2/525/5/2023 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.08.2023 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Фесенко Ю.А.,
з участю представника позивача адвоката Сингаївської Т.С.,
представника відповідача адвоката Тандира Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сингаївська Тетяна Сергіївна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Провадження у справі було відкрито 14.01.2021 Октябрським районним судом м. Полтава (а.с. 68 т.1).
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.04.2021 справу за підсудністю передано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ( а.с. 103-104 т. 1).
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.05.2021 справу за підсудністю передано до Великобагачанського районного суду Полтавської області ( а.с. 110 т. 1).
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19.07.2021 прийнято дану справу до свого провадження, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення йому даної ухвали, призначено підготовче засідання у справі ( а.с. 121 т. 1).
Ухвалою суду від 08.12.2021 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю було відмовлено ( а.с. 152 т.1).
Ухвалою суду від 29.12.2021 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ( а.с. 168 т. 1).
Відповідно до ухвали суду від 11.02.2022 відмовлено судом у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про проведення повторної судової комісійної експертизи ( а.с. 190 т.1).
Відзиву на позовну заяву відповідачем у порядку встановленому чинним законодавством та у строки встановлені судом подано не було.
Згідно ухвали суду від 11.02.2022 було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду на 09.03.2022, розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин.
16.11.2022 судом за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи ( а.с. 48-49 т.2).
15.05.2023 судом поновлено провадження у справі ( а.с. 74 т. 2).
Ухвалою суду від 05.07.2023 судом відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Тандира Д.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання відзиву та залишено відзив ОСОБА_2 без розгляду ( а.с. 120-121 т. 2).
05.07.2023 судом було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Тандира Д.В. про поновлення строку для подання доказів, долучено до матеріалів справи висновок експерта №2070 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 05.06.2023 (а.с. 122 т. 2).
Ухвалою суду від 22.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Сингаївської Т.С. про долучення додаткових доказів у справі ( а.с. 151 т. 2).
Представник відповідача адвокат Тандир Д.В. вважав, що заявлені позовні вимоги можуть бути частково задоволені, зокрема підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача різниця у вартості автомобіля до та після ДТП. В іншій частині проти задоволення позовних вимог заперечував.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання жодного разу не з`явився, подав на адресу суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі ( а.с. 165 т.1).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 подав на адресу суду заяву у якій підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 , просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі ( а.с. 175 т.1).
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та проаналізувавши докази, зібрані по справі приходить на наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Згідно постанови суду встановлено, що 08.02.2020 о 03 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» днз НОМЕР_1 , рухаючись на 284 км а/д Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Києва у напрямку м. Полтави, в порушення вимог п. 11.3 ПДР, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Volvo ХС70» днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів ( а.с. 52 т. 1, 27 т. 2).
Відповідно до положень ст. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Факт дорожньо-транспортної пригоди та її обставини визнаються обома сторонами, вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Факт виплати позивачу страхового відшкодування та його розмір учасниками судового розгляду визнається та не оспорюється.
Відповідно до даних облікової картки № НОМЕР_5 від 12.03.2020, власником транспортного засобу марки «Volvo» модель «ХС70» рік випуску 2011, номер кузову НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_6 є ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 ( а.с. 161 т. 1).
Відповідно до висновку експерта №2070 судової транспортно-товарознавчої експертизи судового експерта Абрамкіна Б.П., складеного 05.06.2023, ринкова вартість у пошкодженому стані ( після ДТП) автомобіля «Volvo ХС70» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 08.02.2020 складає: 207106 грн. 46 коп. ( а.с. 88-93, 111 т. 2).
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( ч. 5 ст. 1187 ЦК України).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Згідно положень ст. 4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.
Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом ( ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») .
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Судом встановлено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача перевищує вартість цього автомобіля до ДТП і позивач, як власник транспортного засобу, вважав ремонт економічно необґрунтованим, та згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.
Таким чином, позивачу підлягає відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Також вказана позиція сторони позивача спростовується висновком експерта №2070 від 05.06.2023, згідно якого ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Volvo ХС70» днз НОМЕР_2 станом на 08.02.2020 становить 207106, 46 грн.
Зазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі, згідно положень ст. 102, 106, 110 ЦПК України.
Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП підлягають до часткового задоволення, зокрема підлягає стягненню з відповідача на користь позивача різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з урахуванням відшкодування виплаченого позивачу МТСБУ, в сумі 137177 грн. 64 коп. ( 474284,10 грн. ( вартість автомобіля до ДТП) 130000 грн. ( виплата страхового відшкодування) 207106, 46 грн. ( вартість автомобіля після ДТП) = 137177, 64 грн.).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує, що внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, у якому було пошкоджене майно, ОСОБА_1 зазнав душевних страждань та переживань, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.
На виконання п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази понесених судових витрат, суд встановив наступне.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3062 грн. 85 коп. із розрахунку 1% від суми позову, яка складала 306 284 грн. 10 коп.
Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду 1471, 70 грн. ( 3062,85 грн. х 48,05% = 1471, 70 грн.).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В обґрунтування витрат понесених на правничу допомогу стороною позивача було надано суду копію договору про надання професійної ( правничої) допомоги від 01.07.2020 укладений між адвокатом Сингаївською Т.С. та Іванюченком П.М. ( а.с. 53-55 т. 1, а.с. 28-30 т. 2); акт виконаних-прийнятих робіт від 22.10.2020 ( а.с. 58 т. 1, а.с. 33 т. 2); ордер серії ПТ №061778 про надання правової допомоги від 08.12.2021 ( а.с. 151 т. 1); орієнтовний розрахунок судових витрат ( а.с. 166 т. 1) та квитанції про сплату гонорару ( а.с. 56, 57 т. 1, а.с. 31, 32 т. 2).
Згідно умов договору вартість послуг адвоката узгоджується актом виконаних-прийнятих робіт з розрахунку виконання робіт та надання послуг в сумі 1000 грн. за одну годину.
Сторона відповідача під час розгляду справи судом не заявляла про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 128, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
представник позивача: адвокат Сингаївська Тетяна Сергіївна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №906 видане Полтавською обласною КДКА 25.02.2011, адреса: вул. Лугова, 53, м. Полтава;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
представник відповідача: адвокат Тандир Дмитро Віталійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6007/10 видане Радою адвокатів Київської області 24.03.2017, адреса: АДРЕСА_3 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_4 .
Повне рішення суду складено 01.09.2023.

Суддя Я.В. Прасол