Справа № 199/4927/22
РІШЕННЯ

Іменем України

03.02.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Хамула А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є дочкою відповідача від шлюбу останнього з матір`ю позивача, який (шлюб) наразі розірваний. До свого повноліття позивач за рішенням суду отримувала аліменти від відповідача, однак після цього надання будь-якої матеріальної допомоги з боку відповідача припинилось, а позивач на підставі договору від 12 серпня 2021 року №210848 навчається за контрактом на денній формі в Харківському національному медичному університеті на першому курсі стоматологічного факультету, строк навчання 5 років. У зв`язку із продовженням свого навчання позивач, яка не працює та незаміжня, живе виключно за кошти, які надаються їй її матір`ю, у квартирі матері, потребує матеріальної допомоги і з боку батька, оскільки навчання платне, загальна вартість якого становить 238000 гривень, позивачу потрібні кошти також на харчування, одяг, придбання начального приладдя та літератури, сплату комунальних платежів тощо. Для оплати витрат позивача виключно коштів її матері не вистачає. Натомість відповідач, який є батьком позивача, матеріальної допомоги з досягненням позивачем повноліття останній не надає, працює лікарем-хірургом, створив нову родину, у власності його дружини є квартира, а у власності відповідача автомобіль та домоволодіння. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2022 року і до закінчення навчання позивача, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Дату, з якої позивач просила стягувати аліменти, остання визначила як наступний день, після досягнення повноліття, вказуючи, що подати позов до суду одразу 14 лютого 2022 року вона не змогла через оголошення воєнного стану в державі з 24 лютого 2022 року та евакуації на території Лозівського району Харківської області. Просила позивач покласти на відповідача і судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представник відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В останнє судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому сторона відповідача позовні вимоги визначала частково, просила суд стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісяця, з моменту надходження позову до суду і до закінчення навчання позивача. Відзив мотивований тим, що на утриманні відповідача перебуває ще і малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також посиланням на те, що відповідач намагався в добровільному порядку сплачувати аліменти позивачу в розмірі 3000 гривень щомісяця з 14 лютого 2022 року, однак такої можливості позивач відповідачу не надала.

За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 2004 року від шлюбу, який розірвано 29 листопада 2005 року, у відповідача та ОСОБА_2 народилась спільна дитина (дочка) - позивач по справі, на утримання якої з 06 травня 2005 року і до досягнення повноліття на підставі рішення суду від 16 травня 2005 року по справі №2-1532/2005 з відповідача стягувались аліменти в розмірі частини доходів (заробітку) платника аліментів. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження, копіями свідоцтв про зміну імені, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією рішення суду, довідкою про сплачені аліменти.

Також судом встановлено, що позивач станом на момент подання позову досягла повноліття та на підставі договору №210848 про навчання у Харківському національному медичному університеті від 12 серпня 2021 року з додатком наразі навчається за контрактом (платне навчання) на денній формі навчання на стоматологічному факультеті Харківського національного медичного університету. При цьому вартість навчання за перші семестри навчання сплачено матір`ю позивача в загальному розмірі 47600 гривень із загальної вартості навчання в 238000 гривень. Викладені підтверджується копією договору з додатком, довідкою з навчального закладу, копіями квитанцій.

На період навчання позивач мешкає у м. Харків у належній її матері на праві власності квартирі АДРЕСА_1 , що зумовлює необхідність оплати вартості комунальних послуг, що надаються за адресою вказаної квартири. Також обов`язковими витратами позивача є витрати на придбання необхідного для навчання приладдя та літератури, а також витрати на харчування, одяг, проїзд тощо. Самостійного джерела доходу у позивача немає через денну форму навчання, що зумовлює оплату вказаних витрат матір`ю позивача, чого, вочевидь, для забезпечення належного рівня життя не вистачає. Наведені обставини підтверджуються копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, копією сторінок придбаної навчальної літератури, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією квитанцій про сплату комунальних послуг, розрахунком витрат позивача, пов`язаних із продовженням навчання.

В той же час судом встановлено, що відповідач по справі, який є батьком позивача, має постійне та стале джерело доходів у вигляді заробітної плати, яку отримує, обіймаючи посаду лікаря хірурга КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання». За відповідачем на праві власності зареєстровано транспортний засіб «Skoda Superb», 2012 року випуску, житловий будинок АДРЕСА_2 , а також частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 . Викладені обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою про доходи, копією листа ТСЦ МВС №6348 в Харківській області (філія ГСЦ МВС).

Разом з тим судом також встановлено, що у відповідачем наразі створено нову родину, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилась друга дитина - дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження.

З викладених обставин судом встановлено, що позивач внаслідок продовження навчання потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, доказів надання якої матеріали справи не містять, зокрема не були подані такі докази стороною відповідача разом з відзивом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Нормою ст.191 СК України в контексті положень ст.201 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх взаємозв`язку та сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі зазначених доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина/дочки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання повнолітні син/дочка зазвичай не мають самостійного і достатнього заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина/дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою/сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17, від 25 лютого 2020 року по справі №521/4397/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 20 травня 2020 року по справі №635/1139/17, від 17 червня 2020 року по справі №761/10510/17, від 04 серпня 2020 року по справі №489/100/18.

Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом достеменно встановлено, що позивач є рідною дочкою відповідача, яка на момент подання позову та розгляду справи досягла повноліття і продовжує навчання, у зв`язку із чим вочевидь потребує матеріальної допомоги обох своїх батьків. Разом з тим, коштів/доходу самої лише матері позивача для утримання спільної з відповідачем дочки не вистачає, а тому є потреба в наданні утримання і з боку відповідача, який належної матеріальної допомоги не надає, хоча може надавати. Крім того, приймаючи до уваги відсутність в суду даних щодо наявності у відповідача скрутного матеріального становища та/або незадовільного стану здоров`я, відсутність доказів припинення права на аліменти на підставі ст.190 СК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення, однак частково.

Частковість задоволення позову зумовлена тим, що позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку) платника аліментів, разом з тим не надає доказів достатності доходу самого відповідача для надання матеріальної допомоги такого розміру, а також належних доказів потреби позивача у підвищеному розмірі аліментів, порівняно з тим, який визначається згідно усталеної судової практики. Відтак, з огляду на наведене, а також враховуючи, що у відповідача на утриманні перебуває друга дочка - малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідач також зобов`язаний утримувати, суд приходить до висновку, що справедливим, достатнім та розумним за наявних у матеріалах справи доказів буде стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліментів в розмірі 1/5 частки доходу (заробітку) платника аліментів.

Частковість задоволення позовних вимог полягає і у визначенні судом іншого, ніж заявленого позивачем, часу, з якого мають стягуватись аліменти. Так в своєму позові, який поданий до суду 26 липня 2022 року, позивач просить суд стягувати аліменти з 14 лютого 2022 року, тобто з дня досягнення позивачем повноліття, мотивуючи це тим, що через введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та евакуації у зв`язку із цим населення на території Лозівського району Харківської області вона не змогла своєчасно звернутись до суду із даним позовом. В той же час, за змістом ст.ст.191, 201 СК України за загальним правилом аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час, що фактично і просить позивач у своєму позову, можуть бути присуджені, за умови подання позивачем суду доказів того, що він (позивач) вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак матеріали даної цивільної справи не містять жодних доказів того, що позивач вчиняла будь-які дії, спрямовані на одержання з відповідача аліментів на себе, як дочку, яка продовжує навчання.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову - шляхом стягнення з відповідача на користь та на утримання позивача аліментів в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення позивачем двадцяти трьох років або до завершення навчання (в залежності від того, яка подія наступить першою).

При цьому, суд оцінює критично та не приймає до уваги заперечення сторони відповідача проти визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки законодавство не визначає критеріїв та підстав для обрання того чи іншого способу визначення розміру аліментів (частка від доходу/заробітку чи тверда сума). Натомість, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства закон наділяє саме позивача правом обирати той спосіб визначення розміру аліментів, який буде застосуватись при задоволенні позову про стягнення аліментів за рішенням суду, чим позивач і скористалась. Більш того, відповідачем не вказано конкретних підстав (наведено лише загальні та абстракті посилання) та не підтверджено їх доказами, які унеможливлюють виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів саме у частці від доходу.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 137 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 гривень. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу на суму 3000 гривень згідно тексту позову (3500 гривень згідно квитанції про оплату послуг адвоката), то в суду відсутні передбачені законом підставі для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача, оскільки стороною позивача в порушення вимог ст.137 ч.ч.2, 3 ЦПК України не подано доказів, з яких суд би міг встановити та перевірити на предмет достовірності та погодження сторонами зазначеного розміру судових витрат. Зокрема, суду не подано ані договору про надання правничої допомоги з додатками, з яких можна б було встановити узгоджений сторонами обсяг та вартість правової допомоги, ані детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Єдиним доказом, поданим позивачем, є квитанція про оплату послуг, однієї якої безмовно недостатньо. До того ж вказана квитанція містить посилання на надання послуги зі складання цивільного позову у кримінальному провадженні, хоча дана справа подана і розглядається в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.18, 182, 190, 191, 199-201 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь та на утримання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ), як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 26 липня 2022 року і до досягнення повнолітньою дочкою (позивачем) двадцяти трьох років або до завершення навчання (в залежності від того, яка подія настане першою).

У задоволенні іншої частини позовних вимоги - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко