Постанова

Іменем України

20 липня 2023 року

м. Київ

справа № 128/214/21

провадження № 61-5401св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви та судових рішень судів попередніх інстанцій

У провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа -Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову:

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу з малолітнім сином ОСОБА_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 до прийняття рішення у справі дотримуватися розпорядження Вінницької районної адміністрації Вінницької області від 23 листопада 2020 року № 327 та забезпечувати зустрічі батька з дитиною без присутності матері за умови, що батько ОСОБА_1 попереджатиме ОСОБА_2 про можливість/неможливість побачення у визначений день із дитиною та місце її перебування під час зустрічей.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05 листопада 2020 року. У шлюбі сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 березня 2020 року з нього стягуються аліменти на сина, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Він додатково добровільно фінансово сприяє утриманню свого малолітнього сина, цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком. Починаючи з моменту фактичного припинення спільного проживання між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі батька у вихованні сина та можливості бачитися з ним. Він систематично приїздив за місцем проживання дитини з метою зустрічей, проте ОСОБА_2 при кожній зустрічі маніпулювала доброзичливим ставленням батька до сина. Часті конфлікти матері з батьком дитини у присутності сина викликають в останнього негативні емоції й переважно страх перед емоційними реакціями матері. При такому стані дитини зустрічі з батьком також стають неможливими. Коли дитина перебуває з одним із батьків окремо, то почувається спокійно та емоційно-стабільно, що помітно не лише батьку, а й стороннім особам (вихователям у дошкільному закладі, сусідам, родичам, знайомим). Розпорядженням Вінницької районної адміністрації Вінницької області від 23 листопада 2020 року № 327 визначено дні побачень ОСОБА_1 з його малолітнім сином. ОСОБА_2 не дотримується положень розпорядження та умисно створює перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, виходячи виключно з особистого ставлення до колишнього чоловіка, нехтуючи як інтересами дитини, так і правами та обов`язками батька на виховання сина й спілкування з ним.

З початку 2022 року ОСОБА_2 перестала допускати його до сина, заборонила вихователям у дошкільному закладі надавати батьку можливість поспілкуватись з сином всупереч взаємному бажанню дитини й батька, не дозволяє дитині бачитися з дідусем та бабусею по лінії батька ані особисто при зустрічах, ані засобами зв`язку. У відділі поліції перебувають матеріали перевірки щодо того, що громадянка ОСОБА_2 перешкоджає бачитись із сином громадянину ОСОБА_1 .

Дитина протягом двох років росте фактично без його участі як батька. Наведені обставини в своїй сукупності призводять до втрати емоційного зв`язку між ним та сином, можуть призвести до того, що дитина не бажатиме проводити час із ним (батьком) після вирішення цієї справи, що порушуватиме права їх обох.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що визначені мета та спосіб забезпечення первісного позову є за змістом тотожними заявленим вимогам позову, не співвідносяться із заявленими вимогами, оскільки в їх основу покладено втручання за для зміни ставлення на користь позивача, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. Крім цього, позивач не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі якщо буде задоволено вимоги зустрічного позову.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу з малолітнім сином ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечувати зустрічі батька з дитиною без присутності матері, за умови що батько ОСОБА_1 попереджатиме ОСОБА_2 про можливість/неможливість побачення у визначений день із дитиною та місце її перебування під час зустрічей. У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам позивача щодо існування перешкод у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення первісного позову.

Оскільки між сторонами існує спір щодо визначення способу участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею та визначення місця проживання дитини, позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, з урахуванням рівності у правах батьків, щодо виховання дитини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У квітні 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявниця зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 бачитися із сином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких обставин. В оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції відсутнє посилання на те, якими саме діями ОСОБА_2 повинна забезпечити інтереси дитини під час виконання цієї постанови. Суд апеляційної інстанції, задовольнивши заяву про забезпечення позову, фактично вирішив спір по суті.

У червні 2023 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Подгурська Д. О. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суд апеляційної інстанції, на законність ухваленого судового рішення не впливають, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суд апеляційної інстанції - без змін.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Обставини, встановлені судами

Син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Між сторонами існує конфліктна ситуація щодо участі батька у спілкуванні із сином, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звертався до відділу поліції, що підтверджується копією відповіді відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 27 лютого 2023 року.

Правове обґрунтування

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з необхідності поновлення та підтримання контакту батька з дитиною на час розгляду спору по суті. Зустрічі батька з дитиною та їх спілкування будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_1 з його малолітнім сином, що відповідатиме законним інтересам і батька, і дитини.

Судом апеляційної інстанції враховано, що тривалий розгляд цієї справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного зв`язку між батьком та дитиною, що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення про задоволення первісного позову.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення способу участі у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, задовольнивши заяву про забезпечення позову, фактично вирішив спір по суті, є безпідставними, оскільки вжитті апеляційним судом заходи забезпечення позову спрямовані на збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком та не вирішую спір по суті.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний