Провадження № 2/522/5816/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"05" жовтня 2023 р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Міщенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», у якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.07.2017 року за реєстровим номером 6790, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ODH0RK00413038 від 29.10.2004 у загальному розмірі 172 641,04 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 10 426,64 грн.; залишок заборгованості за відсотками 72 429,84 грн.; комісія 2 856,76 грн.; пеня 83 927,80 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.07.2017 року за реєстровим номером 6790, вчинено з порушенням установленого законодавством порядку, зокрема, зі спливом трирічного строку з дня виникнення права вимоги до позивача, та на документі, не посвідченому нотаріально, що є достатньою підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 28 липня 2023 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою від 28 липня 2023 рокузупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.07.2017 року за реєстровим 6790, щодо стягнення заборгованості з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, у межах виконавчого провадження № 55723307, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, до ухвалення судом рішення по даній справі.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Треті особи пояснень до суду не надали.
Представник позивача адвокат Гаспарянц Д.М., звернувся до суду з заявою про розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, пояснень, заяв та клопотань до суду не надали.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням того, що усі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дотримані, суд вважає за можливе ухвалите заочне рішення.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 29.10.2004 року у простій письмовій формі укладено кредитний договір № ODH0RK00413038.
20.04.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, у зв`язку із чим прізвище позивачки змінено на « ОСОБА_4 ».
21.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 6790, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № ODH0RK00413038 від 29.10.2004 року у загальному розмірі 172 641,04 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 10 426,64 грн.; залишок заборгованості за відсотками 72 429,84 грн.; комісія 2 856,76 грн.; пеня 83 927,80 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 000,00 грн., із зазначенням строку, за який провадиться стягнення: 12 років, 8 місяців, 4 дні, починаючи з 29.10.2004 року по 03.07.2017 рік.
Зі змістом виконавчого напису позивачка ознайомилась через свого представника 12.07.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 55723307, відкритого з метою примусового виконання виконавчого напису.
Суд зауважує, що відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі Закон № 3425-XII) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону № 3425-XII). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону № 3425-XII). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів).
Статтею 88 Закону № 3425-XII (у редакції, чинній на час вчинення Виконавчого напису) визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи:
- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;
- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
З урахуванням вказаного, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною під час вчинення виконавчого напису порушено норму статті 88 Закону № 3425-XII, оскільки зобов`язання позивача щодо повернення кредиту за Кредитним договором мало бути виконано ним до 29.10.2007 року, у зв`язку із чим стягнення за Виконавчим написом грошових коштів з позивача за 12 років, 8 місяців, 4 дні перевищує допустимий Законом № 3425-XII трирічний строк з дня виникнення права вимоги.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 № 662 (далі - Постанова № 662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
При цьому, ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.
Таким чином, оскільки у судовому порядку Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.
Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Враховуючи, що Кредитний договір укладено у простій письмовій формі та після визнання нечинною у відповідній частині Постанови № 662 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, суд доходить висновку, що Кредитний договір не відноситься до документа, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису, у зв`язку із чим виконавчий напис вчинено з порушенням встановленого законодавством порядку його вчинення, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та 5ст. 81 ЦПК України).

Частина 1 ст. 76 ЦПК України наголошує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої прийнято рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання позову та 536,80 грн. за забезпечення позову, з огляду на що та з врахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, ці кошти слід стягнути з відповідача, а саме в загальному розмірі 1610 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-281, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6/9), приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович (адреса: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19, оф. 1) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.07.2017 року за реєстровим номером 6790.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у загальному розмірі 1610 грн. 40 коп., з яких судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн. та судовий збір за забезпечення позову 536,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 10.10.2023 року.

Суддя