Провадження № 2/361/827/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

за участю секретарів судового засідання Калініченко Н.В., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення часток у спільній сумісній власності,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 07 лютого 1991 року в Ірпінському відділі ДРАЦС у Київської області.

У 1995 році ОСОБА_2 було надано ордер №1091 на сім`ю із двох чоловік на право зайняття двох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 .

Вищезазначена спірна двокімнатна квартира, загальною площею 50.9 кв.м та житловою площею 30.4 кв.м., має дві ізольовані кімнати площею 18.9 кв.м. та 11.5 кв.м., кухню, відокремлений санвузол, балкон, централізоване опалення, газ, водопровід.

Особовий рахунок був відкритий на ім?я відповідача ОСОБА_2 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 16 квітня 1996 року, виданого Представництвом фонду держмайна у місті Бровари, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира квартирі АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право власності на житло було зареєстроване в Броварському бюро технічної інвентаризації за №1-5500, однак у вказаному свідоцтві Представництвом фонду держмайна у місті Бровари не вказано частки кожного із сторін у цьому майні. У 2017 році у зв`язку із втратою свідоцтва про право власності на житло було видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

30 вересня 1998 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати у спірній квартирі, яка належала їм на праві приватної власності.

Звертав увагу на те, що на цей час відповідач проживає одна у квартирі та постійно чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, змінивши замки від вхідних дверей, чим порушує його житлові права.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визначити, що розмір часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить по 1/2 частці за кожним; стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала на те, що з 20 лютого 1990 року вона перебувала на квартирному обліку в Ірпінському виконавчому комітеті у загальній черзі. Будучи особою з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно із рішенням №284/3 з 08 жовтня 1991 року її було взято на облік як особу, яка користується правом першочергового одержання жилого приміщення. Звертала увагу на те, що з 08 лютого 1994 року вона перебувала на квартирному обліку у Броварському міському виконавчому комітеті. 28 листопада 1995 року виконавчим комітетом Броварської міської ради видано ордер №1091 на її ім`я з правом квартиронаймача та відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_1 мав право на проживання та користування житлом, але йому не належало право володіння. З отриманням на пільгових умовах квартири АДРЕСА_1 , вона (відповідач) мала право отримати вказану квартиру у приватну власність безкоштовно незалежно від загальної площі житла та кількості членів сім`ї при наявності на депозитному рахунку житлових чеків вартістю 890 750 крб., гарантованих державою для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак цією можливістю відповідач не змогла скористатися з вини позивача ОСОБА_1 , який здійснив приватизацію вищезазначеної квартири на загальних підставах відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зауважувала, що після здійснення приватизації майна відношення позивача до неї різко змінилося, останній почав постійно сваритися, обзивати її. Поряд з цим, позивач намагався її отруїти шляхом додавання спиртового розчину борної кислоти до чаю. З огляду на це, відповідач неодноразово зверталася до Броварського управління поліції. Наголошувала на тому, що проживаючи з 2000 року у квартирі АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 продовжує застосувати словесні образи, погрози і залякування, викрадає документи з її кімнати, пошкодив побутову техніку, між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки, що свідчить про неможливість сумісного проживання сторін у цій квартирі.

У судове засідання представник третьої особи Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У свої поясненнях представник третьої особи зазначив, що відповідно до приписів статті 372 ЦК частки кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності є рівними.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 07 лютого 1991 року.

07 жовтня 1995 року ОСОБА_2 видано ордер №1091 на сім`ю із двох чоловік на право зайняття двох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 16 квітня 1996 року, виданого Представництвом фонду держмайна у м. Бровари, квартира на праві власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний актовий запис №313.

22 березня 2017 року Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації видало дублікат свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17.

Згідно із приписами статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , не було, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/2 частці за кожним.

Крім того, відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_4 від 19 квітня 2021 року (категорія 1).

Отже, відповідач належить до категорії осіб, яких звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України №6-152цс17 від 01 березня 2017 року та №6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить по 1/2 частці за кожним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський