Номер провадження: 22-ц/813/6212/23
Справа № 494/1514/22
Головуючий у першій інстанції Римар І.А
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гаврилович Інни Петрівни на рішення Березівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, інфляційних нарахувань та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який вподальшому уточнив, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

19.06.2013 року в приміщенні Березівської державної нотаріальної контори Одеської області громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали заповіти на ім`я позивача, згідно яких на випадок своєї смерті вони передали належні їм земельні ділянки у власність позивача. На той час в Україні діяв мораторій на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, тому вони домовились, що позивач сплачує кожному з них по 3000 доларів США за кожну земельну ділянку, а останні складають на його ім`я заповіт. Того ж дня, 19.06.2013 року позивач передав відповідачам кошти у розмірі 6000 доларів США, а відповідачі пообіцяли, що після зняття мораторію вони укладуть з позивачем договір купівлі-продажу земельних ділянок. Наприкінці липня позивачу стало відомо, що відповідачі скасували заповіти на ім`я позивача та відмовляються укладати з ним договори купівлі-продажу, внаслідок чого 04.10.2022 року позивач направив на адресу відповідачів письмову вимогу про повернення йому авансу, однак відповідачі повертати аванс відмовились, що стало підставою звернення до суду.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку 8 971,52 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 328 075,58 грн., з яких:

- 5 998,59 доларів США це аванс, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 гривень;

- 2 432,56 доларів США це інфляційні нарахування на суму боргу, що в гривневому еквіваленті становить 88 955,16 грн.;

- 540,37 грн. доларів США це 3% річних, згідно ст..625 ЦК України, що в гривневому еквіваленті становить 19 760,43 грн.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 5 998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень та судовий збір в розмірі 2 193 гривні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Гаврилович Інна Петрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, позивач ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 03.10.2023 року на 14-30 годину не з`явився, про причини не явки не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив, явку представника не забезпечив та заяву про відкладення судового засідання не подавав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності апелянта на судовому засіданні не встановлено, та враховуючи, що він висловив свою позицію в апеляційній скарзі і матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи, підстав для відкладення судового засідання не має, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов (частково), стягуючи солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 5 998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 гривень, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем сплати відповідачам у 2013 році в якості авансу за купівлю земельних ділянок по 3000 доларів США кожному, у зв`язку з чим відповідачами на користь позивача було складено заповіти на земельні ділянки через дію на той час мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Оскільки в подальшому заповіти були скасовані, земельні ділянки повернуті власникам, то підлягає поверненню аванс у розмірі 6000 доларів США, що станом на момент подачі позову, згідно офіційного курсу НБУ становить 36,5686 гривень за 1 долар США.

Суд при цьому врахував уточнення позивачем суми позову до відповідачів до 5 998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 грн. 00 коп., тобто менше 6 000 доларів США (по 3 000 за кожну ділянку), що є правом позивача та яке в свою чергу підлягає задоволенню.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- відповідачі є власниками земельних ділянок, а саме: ОСОБА_2 площа земельної ділянки 3,16 га, кадастровий номер :01:001:1199, розташована на території колишньої Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.19);

- ОСОБА_1 площа земельної ділянки 3,16 га, кадастровий номер :01:001:1198, розташована на території колишньої Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.15);

- 19.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали заповіти на ім`я ОСОБА_3 щодо вищевказаних земельних ділянок (а. с. 9, 17).

Як не заперечувалося сторонами, у них виникли договірні відносини щодо вищевказаних земельних ділянок, за які позивач надав кошти, а останні передали земельні ділянки.

Позивач стверджує, що ці договірні правовідносини полягали у купівлі-продажу земельних ділянок по 3 000 доларів США за кожну, і через дію на той час мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, відповідачі отримавши кошти, склали на його ім`я заповіти на земельні ділянки, передали йому земельні ділянки фактично та оригінали документів на них, а в подальшому через кілька років скасували заповіти та повернули земельні ділянки в їхнє користування.

В свою чергу відповідачі стверджують, що договірні відносини стосувались передачі земельних ділянок у довгострокову оренду, оскільки у 2013 році у них виникла потреба у грошових коштах і позивач погодився їх надати та запропонував укласти договори оренди земельних ділянок на тривалий строк з виплатою грошових коштів наперед у розмірі по 25 000 грн. за кожну земельну ділянку. Вони з позивачем є далекими родичами і довіряючи позивачу підписали за його пропозицією у нотаріуса договори не вникаючи у їх зміст та сутність. В подальшому коли виявилось, що вони в дійсності підписали заповіти на користь позивача відносно належних їм земельних ділянок, вони скасували дані заповіти та повернули свої земельні ділянки, які знаходились у фактичному користуванні позивача кілька років.

Позивач не оскаржував дійсність заповітів, як удаваних і не просив визнати дійсними договори купівлі-продажу.

Не оскаржували дійсність заповітів, як удаваних з визнанням дійсними договорів оренди земельних ділянок і відповідачі.

Предметом позову, який заявлений ОСОБА_3 , є стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 6 000 доларів США, виплачених позивачем, як аванс, за земельні ділянки при придбанні їх у власність у відповідачів за договорами купівлі-продажу, оформлених як заповіти, після скасування цих заповітів відповідачами.

Відповідачі заперечують укладення з позивачем договорів купівлі-продажу земельних ділянок та стверджують, що мали намір укласти договори оренди на тривалий строк з оплатою орендної плати наперед, але довіряючи позивачу не перевірили, що фактично підписали заповіти складені на користь позивача відносно земельних ділянок, якими той користувався після цього кілька років. Після виявлення даних обставин складені на користь позивача заповіти були скасовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження сплати 6 000 доларів США за придбання у відповідачів 2-х земельних ділянок, позивачем надано самі заповіти та засвідчена нотаріусом заява ОСОБА_4 , допитаного в суді першої інстанції в якості свідка, який підтвердив факт передачі позивачем відповідачам грошових коштів у доларах США та гривні за земельні ділянки, але не бачив скільки там було коштів. Він лише чув, що там було 3 000 доларів США за кожну земельну ділянку.

Письмових доказів про передачу грошових коштів відповідачам позивачем не надано. Не підтверджено також передачу грошових коштів засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Також позивачем у встановленому порядку не спростовано дійсність заповітів, складених відповідачами на користь позивача щодо земельних ділянок, як удаваних правочинів і не доведено про те, що сторони насправді уклали договори купівлі-продажу земельних ділянок.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт передачі грошових коштів за земельні ділянки в якості авансу укладеної угоди купівлі-продажу, яка була прихована оформленням відповідачами на користь позивача заповітів на земельні ділянки.

Аналогічного висновку за схожих обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

При таких обставинах, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про доведеність вимог про стягнення авансу в розмірі 5 998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 гривень (з урахуванням уточнення позовних вимог) та задоволення в даному розмірі заявленого позову.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги фактично сплачений судовий збір у розмірі 2 464,50 грн. в той час, як інший відповідач-апелянт ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи, яка встановлена 23.04.2023 року на строк до 01.05.2024 року і в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку ухвалено нове судове рішення, яким позов залишено без задоволення, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 2 464,50 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гаврилович Інни Петрівни - задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, інфляційних нарахувань та 3% річних залишити без задоволення.

В порядку перерозподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 464,50 гривень судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 11.10.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова