РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Губської Я.В.

при секретарі - Мордухович К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» (м. Харків вул. Пантелеймона Свистуна 2 Б), треті особи- ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), ПАТ СК «Країна» (м.Харків, Слюсарний провулок, 1) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до КП «Тролейбусне депо №3» про стягнення моральної шкоди в розмірі 155 324 грн., посилаючись на те, що 12.04.2018 року приблизно о 7 год. 30 хв. на зупинці громадського транспорту біля буд.№102 по вул. Гвардійців Широнінцівв, м.Харкова стався наїзд тролейбуса КП «Тролейбусне депо №3» д.н. НОМЕР_2 , маршруту №42 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_3 -її матері, яка була госпіталізована до КЗОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» з попереднім діагнозом-травматична ампутація нижньої кінцівки на рівні коліна верхньої третьої голені. Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 16-00 год. в лікарні, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 померла. Причиною смерті є травма гомілки, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом. За даним фактом 12.04.2018 було внесено відомості до ЄРДР за №0000376 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 ККУ. Вказала, що вона є рідною донькою ОСОБА_4 та була визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. 28.11.2018 слідчим СУ ГУ НП в Харківській області Корсун К.Б. було винесено постанову про закриття кримінального провадження ,яка 11.02.2019 року була скасована. Також 10.07.2020 слідчим СУ ГУ НП в Харківській області Клочко С.Б. знову було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка 10.03.2021 була скасована. Посилалась на те, що висновки авто-технічної експертизи у кримінальному провадженні зроблені на суб`єктивних поясненнях працівників КП «Тролейбусне депо №3», водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Вказала ,що відповідачем не надано доказів того, що смерть її матері настала внаслідок непереборної сили або суїциду. Така передчасна смерть ОСОБА_4 стала важкою психологічною втратою для її близьких та рідних. Вказала, що нею, були понесені матеріальні витрати на поховання, які були добровільно оплачені АТ «СК «Країна» у зв`язку з виконанням зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників ТЗ №УА 170064 від 01.11.2017 та було відшкодовано 69 689, 21 грн. Дана сума включає відшкодування матеріальної шкоди 25013, 21 грн. та моральну шкоду в розмірі 44 676 грн. Враховуючи викладене, на її думку ,з відповідача підлягає стягненню 155 324, 00 грн. (200 000-44676,00 грн.) Посилалась на те, що втрата матері стала для неї важкою втратою, думки щодо подальшого життя тримають її в постійній нервовій та психологічній напрузі ,змінився її звичний ритм життя, вона відчуває самотність. У зв`язку з ДТП вона перебувала на амбулаторному лікуванні в КНП «Міська поліклініка №10», їй доводилось купляти дорогі ліки. Наведені факти є підтвердженням порушення нормальних життєвих зав`язків її родини через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 даний позов було залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 08.07.2022, після усунення позивачем недоліків позовної заяви відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено справу в підготовче засідання.

18.11.2022 до суду надійшов відзив відповідача, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що позивачем було отримано 69 989, 21 грн., дані виплати здійснені добровільно, в позасудовому порядку. Розмір моральної шкоди позивач визначає самомтійно-200 000 грн., що за вирахуванням частини добровільної оплати становить 155 324, 00 грн. Вказав, що сторона відповідача розуміє душевні страждання позивача, проте умисної прямої вини у смерті матері позивача немає, винна особа не встановлена дотепер. Пред`являючи вимоги до КП «Тролейбусне депо №3» позивач має довести, що саме це належний відповідач ,який має сплатити їй моральну шкоду. Окрім того, позивач вже отримала компенсацію моральної шкоди в розмірі 44676 грн., виплачену в добровільному порядку. Вказали, що на даний час виплачувати будь-які суми відповідач не має змоги, оскільки роботу підприємства через військовий час було паралізовано, вже багато місяців відповідач не отримує прибуток від перевезення пасажирів. Враховуючи відсутність винної особи в ДТП, добровільну виплату моральної шкоди, отриманої позивачем, становище ,в якому опинилось підприємство, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.01.2023 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2023 залучено до участі у справ третіх осіб ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), ПАТ СК «Країна» (м.Харків, Слюсарний провулок, 1).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву,в якій просила відмовити в задоволенні позову, а справу розглянути за їх відсутності, на підставі доводів, викладеному у відзиві.

Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з неявкою в засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положеньч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2018 року о 07-30 год. біля буд.№102 по вул. Гвардійців Широнінців м.Харкова, стався наїзд тролейбусом «Trolze», б.н 3311 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого остання від отриманих ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в ХОКТЛ. ОСОБА_4 є матір`ю позивача, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08.06.1963 року.

Зазначене знайшло своє відображення у постановах слідчого СУ ГУ НП в Харківській області про закриття кримінального провадження від 10.07.2020 та від 28.11.2018 року.

За даним фактом ДТП до ЄРДР 12.04.2018 року внесено дані та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого СУ ГУ НП в Х/о Корсун К.О. від 28.11.2018 року кримінальне провадження за фактом ДТП закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 ККУ.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.02.2019 року постанову слідчого СУ ГУ НП в Х/о Корсун К.О. від 28.11.2018 року скасовано, справу направлено для продовження досудового розслідування.

Також, постановою слідчого СУ ГУ НП в Харківській області Клочко С.Б. від 10.07.2020 кримінальне провадження за фактом ДТП закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 ККУ.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.03.2021 року постанову слідчого СУ ГУ НП в Х/о Корсун К.О. від 28.11.2018 року скасовано.Станом на теперішній час даних про закриття кримінального провадження суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, та не оспорювалось сторонами, що АТ «СК «Країна» відшкодувало позивачу страхову виплату в розмірі 69 689, 21 грн., з яких - відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 25013, 21 грн. та моральної шкоди в розмірі 44 676 грн.

По факту ДТП, під час якої ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, було відкрите кримінальне провадження № 0000376 за ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про стан розгляду якого на теперішній час відсутні, даних про закриття досудового розслідування за відсутності вини ОСОБА_2 у суду немає.

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом вбачається, що наявні у справі докази безперечно свідчать про те, що 12.04.2018 року о 07-30 год. біля буд.№102 по вул. Гвардійців Широнінців м.Харкова, стався наїзд тролейбусом «Trolze», б.н. 3311 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого остання від отриманих ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в ХОКТЛ.

Відповідачем не оспорювалось та не спростовано належними та допутимими доказами те, що ОСОБА_2 не перебуває з КП «Тролейбусне депо №3» в трудових відносинах, а навпаки підтверджується, що 12.04.2018 ОСОБА_2 був у трудових відносинах з відповідачем..

За вказаних обставин, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Будь-яких доказів на підтвердження того, що ДТП та смерть ОСОБА_4 сталася внаслідок її неправомірних дій суду не надано.

Згідно норми ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 3 - ч. 5 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано тяжкі душевні страждання, спричинені смертю матері, внаслідок чого вона перебувала на лікуванні, порушився її устрій життя, вона вимушена докладати більше зусиль для організації свого життя, втратила душевний спокій. Після ДТП з`явилося почуття страху, яке спричиняє їй душевні страждання. Вона залишилась без матері ,яка була найближчою людиною для неї, внаслідок психологічного розладу вона не може нормально спілкуватись з близькими та оточуючими, щоденні думки та спогади чинять на неї психотравмуючу дію. Для відновлення фізичного стану після нервового стану, їй необхідні було купувати ліки.

Встановлені судом обставини свідчать, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 зазнала непоправної втрати здоров`я, об`єктивно смерть матері викликала у неї переживання та душевні страждання, страждання внаслідок смерті близької людини, порушення звичного способу життя. А тому суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння їй моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

З урахуванням наявних у справі доказів, конкретних обставин справи, встановлених судом, обставин дорожньо-транспортної пригоди, того факту, що вона відбулась за участі водія ОСОБА_2 , який перебуває у трудових відносинах з КП «Тролейбусне депо №3», оцінюючи доводи позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та з огляду на характер, обсяг та тривалість моральних страждань позивача, ступінь тяжкості негативних наслідків, фізичного та психологічного болю, який в свою чергу викликав стрес, порушення звичного ритму та способу її життя, з урахуванням принципу співмірності та розумності, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача КП «Тролейбусне депо №3» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн і саме така сума на думку суду є обґрунтованою та відповідає обставинам справи, з врахуванням сум страхової виплати.

Посилання сторони відповідача на те, що за фактом ДТП винність особи не встановлена є необґрунтованим та безпідставним, оскільки за вимогами положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» (м. Харків вул. Пантелеймона Свистуна 2 Б) треті особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), ПАТ СК «Країна» (м.Харків, Слюсарний провулок, 1) про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» ( , м. Харків вул. Пантелеймона Свистуна 2 Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя-