Дата документу 19.09.2023 Справа № 175/498/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 175/498/23 Головуючий у 1 інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1365/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП БАНК» у особі адвоката Лісової Вікторії Юріївни на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року АТ «ОТП БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Акціонерне товариство «ОТП БАНК» зазначило, що 03.08.2019 між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про споживчий кредит № , на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видано у розмірі 17030,00 грн. на придбання товару/послуг у продавця та 350 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуги «СМС-Довідка». Дата остаточного повернення кредиту 03.08.2021.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 03.08.2019 у вигляді Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, з урахуванням усіх супутніх послуг, зазначено детально строк кредиту 24 місяці, загальна сума кредиту 25 202,49 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач взяті на себе зобов`язання щодо здійснення платежів згідно умов кредитного договору не виконував належним чином, що спричинило виникнення заборгованості станом на 09.11.2022 в загальному розмірі 34 600,53 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 20 861,38 грн., заборгованість за відсотками 2 346,86 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 4 938,62 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 453,67 грн., яку банк просив стягнутии з відповідача в цій справі.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 квітня

2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01003, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) заборгованість за кредитним договором № від 03.08.2019 у розмірі 34 600,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 1849,08 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Фактично ж з мотивувальної частини рішення слідує, що судом частково задоволено позов на суму 25 787,60 грн., яка утворилась станом на 03.08.2021р. дату закінчення строку дії кредитного договору, а не всю суму заборгованості у розмірі 34 600,53 грн., заявлену банком у позові. Тобто в резолютивній частині рішення мається описка щодо суми стягнення, яка може бути виправлена судом першої інстанції.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, АТ «ОТП БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати щодо відмови у стягненні частини заборгованості у розмірі 8 812,93 грн., та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Отже, банку є зрозумілим, що рішенням задоволено його вимоги на суму 25 787,60 грн., а не помилково зазначену у резолютивній частині суму 34 600,53 грн. Виправити описку позивач не просив.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що кредитний договір є змішаним, оскільки в ньому містяться елементи різних договорів, і клієнту надаються декілька різних видів послуг кредитування: кредитування на придбання товару та щодо видачі і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). Відповідно до умов договору про споживчий кредит банк не тільки надав відповідачу кредитні кошти на придбання товару одноразовим перерахуванням, а й видав відповідачу картку 03.08.2019р. із встановленням кредитного ліміту, що підтверджується розпискою, на якій ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила видачу та отримання банківської платіжної картки АТ «ОТП Банк» та щодо її ознайомлення з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк».

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, строк користування кредитною лінією становить 3 роки з моменту підписання між банком і позичальником цього договору, тобто до 03.08.2022р. Проте після цієї дати жодна із сторін не ініціювала розірвання кредитного договору, тому відповідно до п. 8.12. Правил користування карткою строк дії кредитного договору продовжився на наступні 36 календарних місяців на тих же умовах.

ОСОБА_1 отримала та користувалася платіжною карткою АТ «ОТП Банк» за № НОМЕР_1 . Згодом, 24.03.2020р. платіжна картка була перевидана за № НОМЕР_2 , яка чинна до теперішнього часу. Тобто апелянт зауважує, що платіжна картка за № НОМЕР_2 залишається активною, і боржник міг нею користуватися, якби не арешт на видаткові операції, накладений у зв`язку із зверненням до суду із позовною заявою. ОСОБА_1 користувалася кредитною лінією, тобто не мала жодних заперечень щодо цих умов кредитного договору та продовження строку його дії, що під-

тверджується розрахунком заборгованості, складеним на підставі виписки про рух кош-

тів по відкритому їй рахунку.

Також апелянт зауважує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не дослідив додатки та зміст кредитного договору, зокрема, розрахунок заборгованості, Звіт-рахунок (Виписка про рух коштів по рахунку), а також додаток договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний).

На думку апелянта, суд першої інстанції, помилково визначивши, що строк кредитування за договором закінчується 03.08.2021р., безпідставно відмовив у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» в повному обсязі.

Проте, представник АТ «ОТП Банк» не погоджується із висновком суду першої інстанції, так як відповідно до умов Договору про споживчий кредит ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 17380,00 грн. на строк 24 місяці та кредитну лінію із сумою ліміту кредиту на 4500,00 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з автоматичною пролонгацією). Отже, всі нараховані суми у розрахунку заборгованості відповідача є актуальними, відповідають умовам договору, а тому підлягають стягненню повністю, оскільки були нараховані за користування ОСОБА_1 кредитною лінією. Крім того, термін дії картки, на яку встановлено кредитний ліміт та якою користувався боржник, не закінчився.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2019 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про споживчий кредит № , на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Кредит видано у розмірі 17030,00 грн. на придбання товару/послуг у продавця та 350 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуги «СМС-Довідка». Дата остаточного пове-

рнення кредиту 03.08.2021.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту №

від 03.08.2019 у вигляді графіку платежів та розрахунку сукупної вартості

споживчого кредиту, з урахуванням усіх супутніх послуг зазначено детально строк кре-

диту 24 місяці, загальна сума кредиту 25 202,49 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач взяті на себе зобов`язання щодо здійснення платежів згідно умов кредитного договору не виконував належним чином, що спричинило виникнення заборгованості станом на 09.11.2022 в загальному розмірі 34 600,53 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 20 861,38 грн., заборгованість за відсотками 2 346,86 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 4 938,62 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 453,67 грн.

Задовольняючи частково позовну заяву щодо стягнення вище вказаної суми заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування банком відповідачу за кредитним договором № від 03.08.2019р. складових кредитної заборгованості після закінчення строку його дії 03.08.2021 є безпідставним. Тому стягнув суму у розмірі 25 787,60 грн. заборгованості, яка уторилась станом на цю дату.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на те, що вони суперечать матеріалам справи, зокрема, й умовам укладеного між сторонами договору.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним

чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-

нодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборо-

ту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк

або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кре-

дит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредит-ним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до роз`яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008р., перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмету доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

З наданих банком до позовної заяви кредитного договору про споживчий кредит № від 03.08.2019р., який укладений між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 41-42), Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 03.08.2019 року (а.с. 44) та анкети-заяви на отримання кредиту (а.с. 45) вбачається, що кредитний договір є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, і ОСОБА_1 надаються декілька різних видів послуг кредитування.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредит видається у розмірі 17 030 грн. на придбання товару у продавця та 350 грн. на сплату послуги банку «СМС+Довідка». Та умовами цієї частини договору обмежився суд.

Між тим, пунктом 2 кредитного договору «Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» регулюється видача позичальнику кредитної картки та її обслуговування. Цим позичальник підтверджує факт приєднання до Публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), що розміщений на Інтернет сайті Банку (https://www.otpbank.com.ua) та на умовах викладених в цьому розділі.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, строк користування кредитною лінією становить 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору (з правом пролонгації).

Проте згідно з Правилами користування карткою, у пункті 8.12 додатково узгодже-

но, що у випадку, якщо протягом 30 календарних днів до дати закінчення строку дії кредитного договору жодна із сторін не ініціює його розірвання шляхом направлення на адресу іншої сторони відповідного листа, строк дії кредитного договору продовжується на наступні 36 календарних місяців і на тих же умовах.

Згідно з умовами договору про споживчий кредит, банк не тільки надав кредитні

кошти відповідно до його п. 1.1 на придбання товару і послуги банку, але й видав відпові-

дачу картку 03.08.2019р., що підтверджується розпискою, у якій ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила видачу та отримання банківської платіжної картки АТ «ОТП Банк» та ознайомлення з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк».

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 отримала та користувалася платіжною карткою АТ «ОТП Банк» за № НОМЕР_1 , на яку був встановлений кредитний ліміт в сумі 4500 грн. із можливістю його збільшення.

Згідно з відомостями звіту-рахунку 20.03.2020р. (виписка про рух коштів) замість первісно виданої відповідачу платіжної картки за № НОМЕР_1 було видано її дублікат за № НОМЕР_2 , яким відповідач продовжила користуватись. Строк дії картки встановлено до 31.02.2025р.

Як зауважує апелянт, платіжна картка № НОМЕР_2 залишається активною до часу звернення з цим позовом, і боржник могла нею користуватися, якби не арешт на видаткові операції, накладений у зв`язку із зверненням до суду із позовною заявою.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитною лінією активно до березня 2022 року, тобто договір не був розірваний або припинений, та вона не мала жодних заперечень щодо продовження строку дії кредитного договору, що підтверджується Звітом-розрахунком (випискою про рух коштів по рахунках). Тож банк обґрунтовано продовжував нараховувати складові заборгованості відсотки, визначені договором.

З урахуванням вище наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не досліджено належним чином зміст кредитного договору, у якому міститься два розділи з надання послуг кредитування, а не один, який дослідив суд, та додатки, зокрема, розрахунок заборгованості, Звіт-розрахунком (випискою про рух коштів по рахунках), а також додаток Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічних).

Отже, суд першої інстанції помилково визначив, що строк кредитування за договором закінчується 03.08.2021р., оскільки відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме, кредит у сумі 17 380,00 грн. на строк 24 місяці та кредитну лінію із сумою ліміту кредиту на 4500,00 грн. на строк 36 місяців (з правом пролонгації), та строк кредитування був автоматично пролонгований, оскільки сторони не попередили про своє бажання припинити ці відносини. А позичальник, зі свого боку, продовжила користування карткою і кредитним лімітом й після спливу трирічного строку.

Тобто, суд першої інстанції помилково вважав, що в договорі № від

03.08.2019р. прописано лише умови щодо споживчого кредиту на товар, і не звернув уваги, що договір є змішаним, та одночасно передбачав відкриття кредитної лінії тривалого користування із правом пролонгації.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з ура-хуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від

02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019.

У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів, з урахуванням особливостей змішаного договору, волевиявлення сторін на укладення правочину такого типу, зокрема, погодження банком заявки позичальника на його укладення, а відтак, підставності стягнення заборгованості за кредитом в розмірі, заявленому позивачем та не спростованому відповідачем.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні із прийняттям постанови про задоволення решти позовних вимог, у яких було відмовлено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 141ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного розгляду позов банку задоволено в повному обсязі, то підлягає зміні рішення суду й в частині суми стягнутого судового збору, який належить до компенсації позивачу у повному розмірі, сплаченому банком за подання позовної заяви в сумі 2 684 грн.

З огляду на вказане підлягає компенсації в повному розмірі і сплачений банком судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4026,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП БАНК» у особі представника -адвоката Лісової Вікторії Юріївни задовольнити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2023 року у цій справі змінити в частині стягнутого розміру заборгованості та судових витрат, у зв`язку з чим резолютивну частину рішення вкласти в наступній редакції.

Позов Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за кредитним договором № від 03.08.2019р. станом на 09.11.2022р. у розмірі 34 600 (тридцять чотири тисячі шістсот) гривень 53 копійки та судовий збір в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 19 вересня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова