РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2023 Справа №607/7463/23 Провадження № 2/607/1960/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника позивача адвоката Кушнірчука В.М.,

представника відповідача адвоката Кучмія М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення винагороди за вислугу років,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» (далі за текстом АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон») про стягнення винагороди за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 17.11.1992 до 01.04.2019 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та звільнена з займаної посади за власним бажанням.

Так, умовами колективного договору, укладеного між правлінням ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» і профспілковим комітетом ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 2016-2020 роки, передбачена щорічна виплата працівникам винагороди за вислугу років. Така винагорода була нарахована ОСОБА_1 за 2017 рік у розмірі 3300 грн та за 2018 рік у розмірі 2203 грн.

Однак 01.04.2019 при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було повідомлено позивача про всі належні їй виплати при звільненні, а також не було проведено виплату всіх сум, що належали їй при звільненні, зокрема, не було здійснено виплату винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки на загальну суму 5503 грн. Так само у подальшому після виплати заборгованості за заробітної платою винагорода за вислугу років за 2017-2018 роки позивачу виплачена не була.

30.11.2022 позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила виплатити їй винагороду за вислугу років за 2017-2018 роки. Проте з відповіді відповідача позивачу стало відомо, що наказом № 15 від 24.04.2019 скасовано нарахування винагороди за 2017-2018 роки, а тому така винагорода не підлягає до виплати.

Позивач вважає, що здійснення відповідачем відрахування грошової винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки є незаконним, оскільки у відповідача відсутні підстави для невиплати такої винагороди.

За таких обставин позивач просить стягнути з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за вислугу років за 2017 рік в розмірі 3300 грн та за 2018 рік у розмірі 2203 грн.

28.04.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначене судове засідання на 29.05.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи.

29.05.2023 судове засідання відкладене на 22.06.2023 за клопотанням представника відповідача.

30.05.2023 представник відповідача АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтував тим, що позивачу неправомірно та безпідставно було нарахована надбавка за вислугу років в жовтні 2018 року за відпрацьований 2017 рік та в січні 2019 року за відпрацьований 2018 рік. Відтак за погодженням з Наглядовою радою АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» така надбавка була скасована на підставі Акта перевірки № 1 від 24.04.2019 та наказу № 15 від 24.04.2019.

Відповідач звернув увагу, що фінансові показники товариства, а відповідно фактична зайнятість працівників у 2017-2018 роках у виробничій сфері виконані лише на 15%, а по реалізації продукції - на 21%, а тому були відсутні підстави для застосування коефіцієнта нарахування винагороди. Так само у фінансовому плані та плановому фонді заробітної плати на 2017-2018 роки не було передбачено виплат на винагороду за вислугу років. Більше того на момент нарахування винагороди за вислугу років заборгованість за невиплаченою заробітною платою, сплатою податку на доходи фізичних осіб та військовому збору становила приблизно 4 місяці, а тому у відповідача були відсутні кошти для виплати винагороди за вислугу років. Так само наказ щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років на підприємстві не видавався, розрахунки не проводилися та списки осіб на виплату винагороди не затверджувались.

Відповідач вважає, що у даній справі слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.10.2018 року у справі № 487/6105/16-ц.

Крім цього, відповідач зауважив, що позивач порушила строки позовної давності, зокрема тримісячний строк на звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

02.06.2023 представник позивача адвокат Кушнірчук В.М. подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідь на відзив, у якій викладені вимоги із зазначенням їх обґрунтування, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково представник позивача зазначив, що зменшення розміру заробітної плати не може бути обумовлене небажанням чи неможливістю виплачувати відповідну заробітну плату, передбачену трудовим договором та колективним договором, оскільки має ґрунтуватись на вимогах закону. Так само представник позивач заперечив щодо того, що позивач порушила строки позовної давності, оскільки відповідач не виконав положення ст. 116 КЗпП України, а саме не вручив позивачеві письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні. Відтак, на думку представника позивача, тримісячний строк позовної давності не почав відраховуватись.

22.06.2023 судове засідання відкладене на 17.08.2023 за клопотанням представника відповідача.

17.08.2023 судовий розгляд справи не відбувався у зв`язку з зайнятістю головуючої судді Марциновської І.В. в іншому провадженні. Судове засідання призначене на 20.09.2023.

20.09.2023 у судовому засіданні оголошена перерва до 17.10.2023 за клопотанням представника відповідача.

17.10.2023 у судовому засіданні оголошена перерва до 25.10.2023 за клопотанням представника відповідача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кушнірчук В.М. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, і просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні уповноважений представник відповідача АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» - адвокат Кучмій М.Я. позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 01.10.1992 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Тернопільський радіозавод «Оріон», яке згодом перейменоване на Відкрите акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон», а з 14.05.2018 перейменоване на Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон». Такі обставини підтверджується відповідними записами, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-13).

Також зі змісту вказаної вище трудової книжки вбачається, що наказом АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 35 від 01.04.2019 позивач з 01.04.2019 звільнена з посади економіста інструментальної служби згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Суд також встановив, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 нарахована надбавка за вислугу років у розмірі 3300 грн, а в січні 2019 року - у розмірі 2203 грн. Указане підтверджується відповідними розрахунковими листами за дані періоди (а.с. 125-127).

09.11.2018 державний пакет акцій АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у розмірі 96,1% статутного капіталу був проданий Фондом державного майна України Товариству з обмеженою відповідальністю «Симбірський радіозавод «Сигнал». Указане призвело до зміни керівництва АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон».

Такі обставини визнавались та не заперечувались учасниками справи у судовому засіданні.

Так, наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 10 від 17.04.2019 створено комісію з перевірки порушень при нарахуванні премій, надбавок та окладів працівникам заводу (а.с. 74).

Згідно з протоколом від 24.04.2019 комісією АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» розглядалося питання про проведення перевірки нарахування заробітної плати за вислугу років за 2017-2018 роки, доплати за секретність посадовим особам АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» та окладу голови правління Карпика Я.М. і посадових осіб (а.с. 75).

Зі змісту Акта № 1 від 24.04.2023, складеного за результатами проведення перевірки щодо нарахування винагороди за вислугу років (а.с. 76-77), вбачається, що упродовж 2017-2018 років виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» проводилася частково з метою забезпечення виконання невідкладних робіт, пов`язаних з життєдіяльністю заводу. Було видано ряд наказів керівника товариства про припинення роботи у зв`язку з незавантаженістю виробництва. Фінансові показники товариства у 2017-2018 роках у виробничій сфері щодо виконанню плану випуску продукції виконано на 15%, щодо реалізації продукції - на 21%. З урахуванням викладеного комісія дійшла висновку про відсутність підстав для застосування коефіцієнта нарахування винагороди за вислугу років та зазначила, що розрахунки нарахованих сум за винагородою зроблені з суттєвими помилками. Комісія вказала, що оскільки фактичну зайнятість працівників у 2017-2018 роках відображено некоректно, одноразова винагорода за вислугу років за 2017-2018 роки підлягає відміні та перерахунку, а її виплату слід провести при наявності зароблених коштів. Крім цього, комісія встановила відсутність наказів керівництва заводу щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років та дійшла висновку про відсутність у працівників бухгалтерського відділу підстав проводити ці нарахування і включати вказану суму у заборгованість із заробітної плати.

Наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 15 від 24.04.2019 скасовано нарахування винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки на підставі зазначеного вище Акта № 1 від 24.04.2019 (а.с. 78).

Надаючи оцінку даному Акту № 1, суд звертає увагу, що зміст даного Акта не містить висновку про відсутність правових підстав для виплати винагороди за вислугу років, а лише зводиться до того, що з урахуванням перерахованих в Акті обставин одноразова винагорода за вислугу років у 2017-2018 роках підлягає відміні та перерахунку, а виплату провести слід лише при наявності зароблених коштів.

При цьому наказом голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М. № 57 від 30.12.2016 «Про режим роботи підприємства» (а.с. 110) у зв`язку із зменшенням обсягів виробництва, відсутністю державного замовлення та замовлень на поставку продукції від інших споживачів продукції підприємства та з метою запобігання масовому звільненню працівників продовжено роботу підприємства в режимі неповного робочого часу працівників зі збереженням трудових функцій працівників й оплатою пропорційно відпрацьованому часу, виходячи з установлених штатним розписом окладів (тарифних ставок).

Відтак виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у 2017 році проводилася частково, що вбачається з наказів голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М., зокрема, у зв`язку з відсутністю коштів для придбання матеріалів ПКВ під виконання нових контрактів та у зв`язку з незавантаженістю підприємства. Такі обставини підтверджуються наказами № 56 від 29.12.2016 (а.с. 79), № 4 від 02.02.2017 (а.с. 80), № 10 від 27.02.2017 (а.с. 81), № 14 від 03.04.2017 (а.с. 82), № 17 від 28.04.2017 (а.с. 83), № 26 від 31.05.2017 (а.с. 84), № 30 від 03.07.2017 (а.с. 85), № 32 від 01.08.2017 (а.с. 86), № 36 від 31.08.2017 (а.с. 87) та № 41 від 29.09.2017 (а.с. 88).

Аналогічно виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у 2018 році проводилася частково, що вбачається з наказів голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М. та в.о. голови правління Костецького В.Я., а саме у зв`язку з незавантаженістю підприємства. Такі обставини підтверджуються наказами № 3 від 18.01.2018 (а.с. 89), № 7 від 01.02.2018 (а.с. 90), № 19 від 29.03.2018 (а.с. 91), № 22 від 27.04.2018 (а.с. 92), № 27 від 29.05.2018 (а.с. 93), № 33 від 27.06.2018 (а.с. 94), № 37 від 31.07.2018 (а.с. 95), № 40 від 03.09.2018 (а.с. 96), № 49 від 01.10.2018 (а.с. 97), № 54 від 31.10.2018 (а.с. 98), № 59 від 30.11.2018 (а.с. 99) та № 65 від 28.12.2018 (а.с. 100).

Відповідно до розрахунку винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, який складений головою правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Козібродою Я. та головним бухгалтером Ізьо О. (а.с. 73), такий розрахунок здійснений відповідно до Положення про винагороду за вислугу років та у ньому розрахований посадовий оклад, з якого буде нараховуватись вислуга.

Так, з таблиці № 1, яка міститься у вказаному вище розрахунку, вбачається проведення перерахунку місячного посадового окладу з врахуванням робочого часу за 2017-2018 роки, зі змісту якого слідує, що сума окладів за неповний робочий час нарахованих ОСОБА_1 за 2017 рік становить 20756,42 грн, а середній оклад останньої у 2017 році при неповному робочому часі становить 1729,70 грн. При цьому сума окладів за неповний робочий час, нарахованих ОСОБА_1 за 2018 рік, становить 19013,70 грн, а середній оклад останньої у 2018 році при неповному робочому часі становить 1584,48 грн.

Крім цього, в таблиці № 2 розраховано зайнятість ОСОБА_1 в 2017-2018 роках, відповідно до якої ОСОБА_1 у 2017 році фактично відпрацювала 170 робочих днів (при плановому фонді робочого часу 249 робочих днів). Тобто процент зайнятості працівника складає 68,3%. У 2018 році такий процент складає 55,6% (фактично відпрацьовано 139 робочих днів із 250 планових робочих днів).

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 проведений розрахунок винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, відповідно до якого:

- розмір винагороди за вислугу років за 2017 рік становить 539,67 грн, з урахуванням середнього окладу у розмірі 1729,70 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,26;

- розмір винагороди за вислугу років за 2018 рік становить 623,65 грн, з урахуванням середнього окладу 1584,48 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,328.

При цьому суд зауважує, що у судовому засіданні з наданих представником відповідача пояснень встановлено, що у таких розрахунках помилково зазначено, що у жовтні 2018 року позивач 4 дні була непрацездатною у зв`язку з хворобою.

Відтак процент зайнятості позивача у 2018 році складає 54% (фактично відпрацьовано 135 робочих днів із 250 планових робочих днів). Однак такі обставини не впливають на розмір коефіцієнту за зайнятість, який становить у 2018 році 0,8 (зайнятість від 50% до 69%). Відповідно не змінюються і розрахунки відповідача щодо розміру грошової винагороди позивача за вислугу років.

Указана кількість відпрацьованих робочих днів узгоджується із табелями обліку використаного робочого часу, виробничим календарем АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 2017 рік та на 2018 рік, а також розрахунковими листами ОСОБА_1 , які охоплюють період з січня 2017 року до грудня 2018 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» (далі за текстом Закон), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 21 Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п. 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України № 5 від 13.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713, інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема, винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Указане дає підстави дійти висновку, що щорічні винагороди за вислугу років є заохочувальною виплатою.

Відповідно до ст. 15 Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

У свою чергу, договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди».

У колективному договорі можуть встановлюватись форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.

Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

При цьому згідно зі ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Так, 13.07.2016 в Управлінні економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради за № 61 зареєстрований Колективний договір ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 2016-2020 роки, укладений із профспілковим комітетом ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» (далі за текстом Колективний договір).

Відповідно до п. 2.6.1, 2.6.4 Колективного договору (а.с. 20-27) договір поширюється на всіх працівників підприємства, прийнятих на умовах на найму (в тому числі на працівників, які походять строк випробування при прийнятті на роботу), а також працівників профспілкових органів, які працюють на виборних та штатних посадах в профспілковій організації заводу. Положення договору діють безпосередньо і є обов`язковими для виконання сторонами.

За змістом п. 4.1.8 Колективного договору правління зобов`язується проводити оплату праці в залежності від кінцевого результату роботи підприємства і особистого внеску працівника згідно з чинним законодавством та Положення про оплату праці (Додаток № 7).

Згідно з п. 4.1.17 Колективного договору правління зобов`язується проводити щорічну виплату винагороди за вислугу років працівникам підприємства згідно з Положенням «Про виплату винагороди за вислугу років працівникам ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 22 до Колективного договору підприємства (далі за текстом - Положення № 22).

Положення № 22 направлене на стимулювання та підвищення матеріальної зацікавленості працівників, зменшення плинності кадрів та збереження кваліфікованих спеціалістів на підприємстві (а.с. 28-29).

Згідно з п. 1.1, 1.2 Положення № 22 правовою базою для стимулювання працівників є КЗпП України, Закон України «Про оплату праці» та інші нормативні документи. Виплата винагороди за минулий рік проводиться в І кварталі поточного року.

Відповідно до п. 2.1 Положення № 22 одноразова винагорода за вислугу років виплачується всім працівникам підприємства від тарифної ставки, посадового окладу за фактично відпрацьований час з врахуванням коефіцієнтів, наведених у таблицях № 1 та № 2.

Таким чином винагорода за вислугу років не залежить від результатів трудової діяльності працівника чи результатів фінансової діяльності товариства, а взаємопов`язана із стажем роботи на підприємстві. Окремої процедури скасування цієї винагороди за вислугу років Положення № 22 не містить.

Разом з тим згідно з п. 3.5 Положення № 22 винагорода за вислугу років не виплачується особам, звільненим протягом року за власним бажанням, порушення трудової дисципліни або внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Суд встановив, що впродовж періоду, за який позивачу нарахована надбавка за вислугу років, а саме за 2017-2018 роки, ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.

Відтак суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової щорічної винагороди за вислугу років за 2017 рік та 2018 рік.

Як встановив суд вище, відповідач подав до суду розрахунок винагороди за вислугу років ОСОБА_1 за 2017-2018 роки з врахуванням пункту 2.7 Положення про виплату винагороди за вислугу років, тобто з врахуванням робочого часу у вказаний період часу.

Відтак, приймаючи до уваги те, що у 2017-2018 роках ОСОБА_1 працювала в режимі неповного робочого часу зі збереженням трудових функцій та оплатою пропорційно відпрацьованому часу, та виходячи з установлених штатним розписом окладів (тарифних ставок), розрахунок суми винагороди за вислугу років повинен бути проведений з урахуванням фактично відпрацьованого робочого часу.

Разом з тим проведений позивачем розрахунок суми винагороди за вислугу років зроблений без врахування фактично відпрацьованого робочого часу у 2017-2018 роках.

Відповідно до п. 2.2 Положення про оплату праці працівників ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон», що є Додатком № 7 до Колективного договору підприємства, фонд оплати праці по підприємству залежить від обсягів товарної продукції і встановлюється згідно розрахунку (додатку № 1).

При цьому суд встановив, що коефіцієнт долі фонду заробітної плати в товарній продукції був врахований до посадового окладу при здійсненні розрахунку відповідачем, в той час як проведений позивачем розрахунок суми винагороди зроблений без врахування вказаного коефіцієнту.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що при визначенні грошової винагороди за вислугу років ОСОБА_1 слід врахувати розмір середнього посадового окладу за 2017 рік та 2018 рік, коефіцієнт, який враховує стаж, коефіцієнт, який враховує зайнятість працівника, та коефіцієнт долі фонду заробітної плати в товарній продукції.

За таких обставин суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком, а тому доходить висновку, що розмір винагороди ОСОБА_1 за вислугу років за 2017 рік становить 539,67 грн (з урахуванням середнього окладу у розмірі 1729,70 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,26), а розмір винагороди за вислугу років за 2018 рік становить 623,65 грн (з урахуванням середнього окладу 1584,48 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,328).

При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо невірно здійсненного відповідачем розрахунку, оскільки не вважає, що врахування коефіцієнтів за зайнятість та долі фонду заробітної плати в товарній продукції є подвійним та надмірним відрахуванням з винагороди позивача за вислугу років.

Крім цього, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо фінансових показників товариства у 2017-2018 роках, відсутності у фінансовому плані виплат на винагороду за вислугу років, відсутності наказів та розрахунків щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років, встановлення новим керівництвом товариства безпідставного нарахування такої надбавки та її скасування за погодженням з Наглядовою радою товариства, оскільки зі змісту Колективного договору не вбачається, що виплата вказаної надбавки залежить від результатів виробничої діяльності та фінансових показників товариства.

Так само умови Колективного договору не передбачають можливості скасування керівництвом товариства в односторонньому порядку винагороди за вислугу років.

Крім цього, обставина щодо відсутності наказів попереднього керівництва АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» про нарахування та виплату спірної надбавки не має правового значення, оскільки надбавка позивачу виплачена не була. Суд встановив наявність у позивача передбаченого чинним законодавством про працю та умовами Колективного договору права на отримання надбавки за вислугу років, а тому відсутність наказів керівництва АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» не свідчить про відсутність права ОСОБА_1 на отримання зазначеної винагороди.

Щодо строків позовної давності суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції до 19.07.2022) було визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 233 КЗпП (у редакції до 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Вказані обставини свідчать про те, що з 19.07.2022 трудовим законодавством змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду в справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема, заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 N 1-рп/99, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло станом на момент виникнення відповідного права. При цьому неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Відтак приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами, а тому тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Таким чином тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до суду у виниклому спорі не залежить від того, коли було фактично пред`явлено позов.

Таким чином оскільки спірні правовідносини виникли з приводу виплати позивачу надбавки за вислугу років за 2017-2018 рік, суд вважає, що строк звернення до суду з таким позовом має визначатись за правилами частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, яка була чинною на момент початку перебігу відповідного строку.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, а тому доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими та такими, що не ґрунтується на вимогах закону.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Так, виходячи з ціни позову, яка становить 5503 грн, за розгляд даної справи необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 1163,32 грн, що становить 21,14% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 21,14% судового збору у сумі 226,96 грн, а 78,86% судового збору у сумі 846,64 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення винагороди за вислугу років задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову винагороду за вислугу років за 2017 рік в розмірі 539 (п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 67 копійок та за 2018 рік в розмірі 623 (шістсот двадцять три) гривні 65 копійок.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 226 (двісті двадцять шість) гривень 96 копійок.

Судовий збір у сумі 846 (вісімсот сорок шість) гривень 64 копійки компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Кушнірчук Віталій Михайлович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон», місцезнаходження: вул. 15 Квітня, буд. 6, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22607719.

СуддяІ. В. Марциновська